Справа № 600/472/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/472/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військових службових осіб з числа керівного складу Управління Служби безпеки України в Херсонській області, а саме: заступника начальника Управління ОСОБА_2 на начальника Управління ОСОБА_3 , яка має триваючий характер, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 місячне грошове забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року, що не нараховано та не виплачено;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати місячного грошового забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач, у розпорядженні якого перебуває ОСОБА_1 на підставі наказу начальника УСБУ в Херсонській області «По особовому складу» від 30 травня 2024 року №187-ОС/дск, протиправно не здійснив йому виплату грошового забезпечення за період з грудня 2024 року по січень 2025 року. На думку позивача, в даному випадку має місце допущення відповідачем протиправної бездіяльності, що суперечить положенням Законам України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, а також Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10 квітня 2018 року №515/ДСК, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 25 квітня 2018 року №512/31964 (далі Інструкція №515/ДСК). Крім цього, позивач вважає, що він має право на нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів; витребувано в Управління Служби безпеки України в Херсонській області належним чином засвідчені копії: наказу начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області «По особовому складу» від 30 травня 2024 року №187-ОС/дск щодо зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області з 30 травня 2024 року; наказу начальника Служби безпеки України в Херсонській області «По особовому складу» щодо призначення ОСОБА_2 безпосереднім начальником ОСОБА_1 із підтвердженням факту ознайомлення ОСОБА_1 під особистий підпис із даним організаційно-розпорядчим актом; довідки щодо нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з листопада 2024 року по дату подання позовної заяви (03 лютого 2025 року); інших документів, що стосуються спірних відносин; в задоволенні інших вимог клопотання про витребування доказів відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що згідно з мобілізаційним планом позивач був призваний на військову службу у складі Управління Служби безпеки України у Херсонській області і 01 березня 2022 року з ним був укладений відповідний контракт про проходження військової служби на період дії правового режиму воєнного стану. В подальшому відносно позивача неодноразово приймались рішення про передислокацію його на нове місце проходження служби. Останнє розпорядження про зміну місця розташування позивача було оформлене наказом Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 02 січня 2024 року №1-ОС/дск, відповідно до якого підполковник ОСОБА_4 у період до 15 січня 2024 року мав вибути з пункту тимчасової дислокації м. Чернівці Чернівецької області до м. Херсон Херсонської області, з яким позивач був ознайомлений під підпис. Однак зазначений наказ позивач не виконав і не прибув до нового місця несення служби (м. Херсон). 30 травня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України. У зв`язку з цими обставинами, наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 30 травня 2024 року №187-ОС/дск позивач був зарахований у розпорядження начальника за підпунктом «в» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007. В подальшому на підставі положень пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції №515/ДСК наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 26 листопада 2024 року №405-ос/ДСК позивачу припинено виплату грошового забезпечення починаючи з 30 листопада 2024 року до закриття кримінального провадження (пов`язаного із проведенням досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України), постановлення судом вироку або до прийняття рішення керівництвом Служби безпеки України про продовження виплати позивачу грошового забезпечення. Оскільки жодна з указаних подій наразі ще не настала, то відповідач вважає, що підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року відсутні. Вказуючи на безпідставність заявленого позову, відповідач просив суд відмовити в його задоволенні.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач зазначив про необґрунтованість доводів відзиву. На думку позивача, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження законності оскаржуваної у даному позові бездіяльності.

Правом подати заперечення відповідач не скористався.

Крім цього, позивач подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких, зокрема, звертав увагу на те, що приписи Інструкції №515/ДСК, на які посилається відповідач, не скасовують виплату грошового забезпечення, а лише змінюють механізм його нарахування та виплати.

За таких обставин, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 01 березня 2022 року між Службою безпеки України в особі начальника Управління СБ України в Херсонській області бригадного генерала Криворучка С.М. та громадянином України ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України, згідно з яким позивач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України протягом строку дії Контракту на умовах і в порядку, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють проходження військової служби у Службі безпеки України. Водночас Служба безпеки України зобов`язалась забезпечувати ОСОБА_1 додержання соціально-економічних, політичних і особистих прав і свобод його та членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій та компенсацій, визначених законами та іншими нормативно-правовими актами України, які визначають статус військовослужбовців та порядок проходження військової служби, зокрема, фінансове, матеріальне та інше забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством України та нормативно-правовими актами Служби безпеки України.

Указаним контрактом також визначено обов`язок ОСОБА_1 неухильно виконувати рішення начальників (командирів) щодо переміщення по службі, в тому числі пов`язаного з переїздом в іншу місцевість.

Зазначений контракт укладено між позивачем та Службою безпеки України з 01 березня 2022 року до оголошення демобілізації.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 30 травня 2024 року №187-ОС/дск ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника Управління за підпунктом «в» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, у зв`язку з повідомленням йому 30 травня 2024 року про підозру у рамках кримінального провадження №0000199 від 13 лютого 2024 року, звільнивши з посади спеціаліста (капітан) за рахунок посади головного спеціаліста (майор) сектору мобілізації та територіальної оборони.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 27 червня 2024 року №223-ОС/дск позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 07 червня до 27 липня 2024 року у зв`язку з обранням стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 07 червня 2024 року у кримінальному провадженні №0000199 від 13 лютого 2024 року.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 15 липня 2024 року №243-ОС/дск позивачу поновлено виплату грошового забезпечення з 11 червня 2024 року у зв`язку із зміною запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу у кримінальному провадженні №0000199 від 13 лютого 2024 року.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 26 листопада 2024 року №405-ОС/дск відповідно до підпункту «в» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, та пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10 квітня 2018 року №515/ДСК, ОСОБА_1 припинено нарахування та виплату грошового забезпечення з 30 листопада 2024 року до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом або до прийняття рішення керівництвом Служби безпеки України про здійснення виплати грошового забезпечення.

Дослідженням змісту доданої до відзиву довідки Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 17 лютого 2025 року №71/6/373-1316 судом установлено, що позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення по 29 листопада 2024 року включно.

Крім цього, як вбачається зі змісту листа Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2025 року №6/374-686, який було адресовано т.в.о. начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області, у провадженні судді Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикової Ю.О. знаходиться кримінальне провадження №0000199 від 13 лютого 2024 року (справа №727/9242/24) за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Станом на 08 січня 2025 року розгляд кримінального провадження №0000199 від 13 лютого 2024 року (справа №727/9242/24) не завершено.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати місячного грошового забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про Службу безпеки України» від 22 березня 1992 року №2229-ХІІ, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 листопада 1991 №2011-XII, Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженою наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10 квітня 2018 року №515/ДСК.

З огляду на встановлені у цій справі обставини, суд звертає увагу на те, що згідно пункту 47 Розділу IV Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007 (далі Положення №1262/2007, військовослужбовці Служби безпеки України, які переміщуються по службі, мають вибути до нового місця служби не пізніш як через один місяць від дня одержання підрозділом, органом, закладом, установою наказу про переміщення по службі, а ті з них, які на цей час перебувають у відпустці, відрядженні чи на лікуванні, - після повернення з відпустки, відрядження чи лікування.

Підстави зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників визначені пунктом 48 Розділу IV Положення №1262/2007.

Зокрема, відповідно до підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення №1262/2007 зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників, а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника іншого підрозділу, органу, закладу, установи допускається у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом.

Також пунктом 48 Розділу IV Положення №1262/2007 визначено, що військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України визначено Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженою наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10 квітня 2018 року №515/ДСК (далі Інструкція №515/ДСК).

До цього суд зауважує, що копію вказаної Інструкції №515/ДСК було надано відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 05 лютого 2025 року із зазначенням у листі від 13 березня 2025 року №74/6/377-45дск відсутності заперечень щодо ознайомлення з її змістом складом суду та учасниками цієї справи. При цьому у названому листі вказано, що дана Інструкція містить інформацію з грифом «Для службового користування», що унеможливлює її копіювання та виготовлення виписок з указаного документа. Крім цього, відповідач зазначив, що копія цієї Інструкції №515/ДСК підлягає поверненню.

Так, згідно пункту 2 глави 1 Розділу IV Інструкції №515/ДСК (з урахуванням змін, внесених наказом №1393/ДСК від 07 листопада 2022 року) за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані в розпорядження за підставами, передбаченими підпунктами «в», «д», «з» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262 (далі - Положення)), зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків, передбачених пунктом 48 Положення, з урахуванням їх продовження у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 3 глави 1 Розділу IV Інструкції №515/ДСК (з урахуванням змін, внесених наказом №1393/ДСК від 07 листопада 2022 року) за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників за підставою, передбаченою підпунктом «в» пункту 48 Положення (крім випадків, передбачених пунктом 1 глави 4 цього розділу), зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження.

Згідно абзацу третього пункту 6 глави 1 Розділу IV Інструкції №515/ДСК (з урахуванням змін, внесених наказом №1393/ДСК від 07 листопада 2022 року) після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених підпунктами «а», «б», «г», «ґ», «е», «є», «и» пункту 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках, передбачених підпунктом «в» пункту 48 Положення, - після спливання шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. Стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови СБ України, такі рапорти готуються одним із його заступників або начальником Управління роботи з основним складом.

Отже, з указаних норм вбачається, що за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків, передбачених пунктом 48 Положення №1262/2007, з урахуванням їх продовження у встановленому порядку, однак, окрім тих військовослужбовців, які зараховані в розпорядження у зв`язку із здійсненням стосовно них кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом (підпункт «в» пункту 48 Положення №1262/2007), для яких зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Після ж спливу шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата указаним військовослужбовцям грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці.

Враховуючи наведені норми та беручи до уваги те, що позивач, як військовослужбовець Служби безпеки України, наказом начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 30 травня 2024 року №187-ОС/дск був зарахований у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області з 30 травня 2024 року саме у зв`язку із здійсненням стосовно нього кримінального провадження №0000199 від 13 лютого 2024 року - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом (підпункт «в» пункту 48 Положення №1262/2007), і в подальшому йому було здійснено виплату грошового забезпечення до 29 листопада 2024 року, тобто протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження, при цьому розгляд вказаного кримінального провадження не було завершено, то суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача, оформленого наказом від 26 листопада 2024 року №405-ОС/дск, про припинення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з 30 листопада 2024 року до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом або до прийняття рішення керівництвом Служби безпеки України про здійснення виплати грошового забезпечення.

З огляду на вказане та зважаючи на те, що станом на грудень 2024 року та січень 2025 року розгляд кримінального провадження №0000199 від 13 лютого 2024 року не було завершено, а керівництвом Служби безпеки України не було прийнято рішення про здійснення виплати позивачу грошового забезпечення, то суд вважає правомірним не нарахування Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області позивачу місячного грошового забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року.

Відтак, заявлені у цьому позові вимоги про визнання протиправною бездіяльність військових службових осіб з числа керівного складу Управління Служби безпеки України в Херсонській області, а саме: заступника начальника Управління ОСОБА_2 на начальника Управління ОСОБА_3 , яка має триваючий характер, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення за грудень 2024 року та січень 2025 року, є передчасними.

Тому, указані позовні вимоги, як і похідні від них позовні вимоги зобов`язального характеру, задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, вирішуючи спір, суд звертає увагу на твердження позивача у письмових поясненнях про те, що приписи абзацу третього пункту 6 глави 1 Розділу IV Інструкції №515/ДСК (з урахуванням змін, внесених наказом №1393/ДСК від 07 листопада 2022 року) не скасовують виплату грошового забезпечення військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні керівника Управління на підставі підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення №1262/2007, а лише змінюють механізм його нарахування та виплати.

Так, дійсно, аналіз змісту абзацу третього пункту 6 глави 1 Розділу IV Інструкції №515/ДСК (з урахуванням змін, внесених наказом №1393/ДСК від 07 листопада 2022 року) свідчить про те, що після спливу шестимісячного строку перебування у розпорядженні на підставі підпункту «в» пункту 48 Положення №1262/2007 виплата грошового забезпечення такому військовослужбовцю припиняється, а не скасовується, водночас подальша виплата грошового забезпечення здійснюється виключно за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. Тобто, у даному випадку керівник Управління Служби безпеки України в Херсонській області не наділений правом самостійно приймати рішення про виплату позивачу грошового забезпечення після закінчення шестимісячного строку перебування його у розпорядженні, поряд з цим він повинен був звернутися з відповідним рапортом до Голови СБ України, яким, фактично, і має вирішуватися питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, що перебуває у розпорядженні керівника Управління на підставі підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення №1262/2007.

У змісті позовної заяви позивачем, з-поміж іншого, вказувалося і про те, що начальник Управління Служби безпеки України в Херсонській області, у розпорядженні якого перебуває позивач, повинен був подати мотивований рапорт на ім`я Голови СБ України.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було наведено причин не звернення начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області до Голови СБ України із рапортом щодо виплати позивачу грошового забезпечення.

Відповідних доводів у відзиві на позовну заяву не наведено, належних та достовірних доказів щодо указаних обставин відповідачем не надано.

До цього суд звертає увагу на те, що у наказі від 26 листопада 2024 року №405-ОС/дск відповідачем визначено, що нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення припиняється до, зокрема, прийняття рішення керівництвом Служби безпеки України про здійснення виплати грошового забезпечення.

Відтак, позивач мав правомірні очікування на отримання рішення керівництва Служби безпеки України про здійснення виплати йому грошового забезпечення.

Однак, як свідчать обставини справи, встановлені судом на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів, начальником Управління Служби безпеки України в Херсонській області не було вчинено дій, що передують прийняттю Головою Служби безпеки України рішення про здійснення виплати грошового забезпечення позивачу як військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні керівника Управління на підставі підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення №1262/2007.

Суд зауважує, що принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти «малої людини» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.

Відповідно до частини другої статі 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, за змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності, при цьому державні органи повинні дотримуватися принципу належного урядування (рішення ЄСПЛ «Суханов та Ільченко проти України», «Рисовський проти України», «Лелас проти Хорватії», «Копецький проти Словаччини» тощо).

Принцип захисту законних очікувань та принцип правової визначеності є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права, яким суд і керується при вирішенні цього спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом, на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при їх вчиненні (допущенні) відповідач: діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія (бездіяльність).

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно положень частини другої статі 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача на отримання грошового забезпечення у даній ситуації буде визнання протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо не звернення до Голови Служби безпеки України із рапортом про виплату позивачу грошового забезпечення як військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні начальника Управління на підставі підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення №1262/2007, із зобов`язанням відповідача вчинити відповідні дії.

Саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Керуючись статтями 6, 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо не звернення до Голови Служби безпеки України із рапортом про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення як військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області на підставі підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області звернутися до Голови Служби безпеки України із рапортом про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення як військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області на підставі підпункту «в» пункту 48 Розділу IV Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вул. Лютеранська, буд. 1, м. Херсон, ).

Суддя О.П. Лелюк