Справа № 520/26257/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 520/26257/21

адміністративне провадження № К/990/13750/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 да П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Харківської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - П`ятнадцята кадрова комісія), Харківської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, у якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року № 290 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", прийняте стосовно нього, як прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області; зобов`язати уповноважену Генеральним прокурором кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та Офіс Генерального прокурора призначити новий час (дату) складання прокурором (прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області) ОСОБА_1 іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (II етап атестації прокурорів); визнати протиправним та скасувати наказ керівника Харківської обласної прокуратури від 25 листопада 2021 року № 2893-к про звільнення його з посади прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області та з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ) з 29 листопада 2021 року, у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації; поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області (рівнозначній посаді - прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області) з 29 листопада 2021 року; визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (до 11 вересня 2020 року - прокуратура Харківської області), , у вигляді ненарахування та невиплати йому належної заробітної плати, згідно з положеннями статті 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 26 березня 2020 року по 29 листопада 2021 року; стягнути з Харківської обласної прокуратури на його на користь, за рахунок її бюджетних асигнувань, недоотриману частину заробітної плати, передбаченої статті 81 Закону України "Про прокуратуру", після визнання неконституційними окремих положень пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, у розмірі - 332 197,19 грн, з відрахуванням необхідних податків та зборів (за період з 26 березня 2020 року по 29 листопада 2021 року); стягнути з Харківської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29листопада 2021 року по дату поновлення на посаді, виходячи із його середньоденного заробітку у розмірі 1 767,26 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року за № 290 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", що прийняте стосовно прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Харківської обласної прокуратури від 25 листопада 2021 року № 2893к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області та з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ з 29 листопада 2021року, у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області та в органах прокуратури з 30 листопада 2021 року. Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2021 року по 11 січня 2023 року у розмірі 105721,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

31 березня 2025 року Офіс Генерального прокурора повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути і скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, за наявності іншого рішення попередньої комісії про допуск його до повторної здачі іспиту та звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, за умовами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В обґрунтування касаційної скарги Офіс Генерального прокурора указав про урахування зауважень Верховного Суду, викладених в ухвалі від 17 березня 2025 року та зазначив, що оскаржує судові рішення за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Так, заявник, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зазначає про неправильне застосування судами норми матеріального права, а саме, неправильне тлумачення пункту 7 розділу 1 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок №221), незастосування пункту 16 розділу II Закону № 113-ІХ та пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 221, відповідно до яких прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь у атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації; пункту 7 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок №233) щодо повноважень членів кадрових комісій; пункту 17 розділу II Закону № 113-ІХ та пункту 7 розділу І Порядку № 221, відповідно до яких повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається; пункту 8 Порядку № 221, згідно з яким за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Саме ці норми, на думку Офісу Генерального прокурора потребують додаткового тлумачення Верховним Судом шляхом формування висновку.

Побіжно заявник зазначив, що не просить Верховний Суд здійснити оцінку/переоцінку обставин справи, так як «Це зробили суди попередніх інстанцій».

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Верховним Судом установлено, що зміст касаційної скарги викладено шляхом непослідовного опису обставин справи, з посиланням на норми, які на думку заявника, що пояснюють алгоритм визначення результатів іспиту та межі дискреційних повноважень кадрових комісій під час прийняття ними відповідного рішення. Проте ці аргументи заявник викладає, з посиланням на відсутність у законодавстві строків прийняття рішення про призначення нової дати та часу складання іспиту, що на його думку є виключно дискреційними повноваженнями комісії.

Верховний Суд відхиляє такі доводи та зауважує, що відсутність у законодавстві часових меж для прийняття рішення не дає підстав для свавілля з боку суб`єкта владних повноважень порушувати принцип розумності строків. Водночас виклавши мотиви щодо процедури передачі атестаційних матеріалів, Офіс Генерального прокурора надалі описує власне бачення обставин справи, що свідчить про їхню переоцінку. Тобто, пославшись на відсутність правового висновку суду касаційної інстанції щодо окремих положень Закону № 113-IX, Порядку № 221 та Порядку № 233, заявник обгрунтовує необхідність їхнього тлумачення, лише з підстав, що суди, на його думку, безпідставно урахували обставини, що надалі безпосередньо вплинули на оцінювання результатів іспиту та атестації позивача. Такі доводи є суб`єктивними, а отже підстави для формування висновку Верховного Суду за такого обгрунтування відсутні.

Верховний Суд уже звертав увагу Офісу Генерального прокурора на те, що у такій категорії справ та за подібних обставин, суди насамперед надають правову оцінку доказам, що були надані учасниками на підтвердження своїх доводів, а отже висновки Верховного Суду формуються та перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо, результат вирішення у яких, зумовлений наявністю індивідуальних обставин та попередньою оцінкою доказів судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, в ухвалі від 17 березня 2025 року про повернення первісної касаційної скарги Верховний Суд акцентував увагу заявника на тому, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили з того, що під час проходження другого етапу іспиту ОСОБА_1 набрав 92 балів, що є меншим за прохідний бал, через що він звернувся до Другої кадрової комісії з відповідною заявою про надання йому можливості повторно здати іспит, оскільки погане самопочуття перешкоджали складанню іспиту та вплинуло на кінцевий результат випробування, що зафіксовано у протоколі Другої кадрової комісії від 05 листопада 2020 року № 10 під час розгляду заяви позивача щодо неналежного стану здоров`я, внаслідок специфічних умов проходження тестування та стислого часу, відведеного на проходження іспиту, який не переривався та акт не складався. Надалі заяву позивача задоволено та прийнято рішення про призначення нової дати складання іспиту та внесення змін до графіку складання іспиту. Колегія суду апеляційної інстанції зауважила, що нескладання акта про дострокове завершення тестування за незалежних від членів комісії причин (у разі настання таких обставин), що в свою чергу є підставою для допущення до повторного тестування, не спростовують обставини, зазначені у заяві ОСОБА_1 та встановлені у рішенні Другої кадрової комісії, викладеному у протоколі засідання № 10, щодо наявності об`єктивних підстав для повторного складання іспиту (наявність поважної причини, пов`язаної із неналежним станом здоров`я, що суттєво вплинуло на результати проходження іспиту). Водночас зі змісту протоколу П`ятнадцятої кадрової комісії від 25 вересня 2021 року № 6 при вирішенні питання про включення до графіку складання іспиту ОСОБА_1 жодної оцінки особливих обставин, які існували на момент проходження ним другого етапу атестації, поважність яких також була встановлена Другою кадровою комісією, не надано та при вирішенні цього питання не враховано. Крім того, у протоколі відсутні мотиви відхилення доводів ОСОБА_1 щодо наявності поважних причин, які вплинули на стан його самопочуття під час складення цього іспиту. За таких обставин суди дійшли висновку про те, що результати іспиту, які стали підставою для прийняття рішення П`ятнадцятою кадровою комісією від 13 вересня 2021 року № 290, не можна вважати такими, що в дійсності відображають рівень здібностей, знань і навичок з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 , оскільки особливості стану здоров`я позивача об`єктивно мали вплив на проходження ним другого етапу атестації.

У касаційній скарзі відсутні об`єктивні доводи на спростування висновків судів, а мотиви заявника зводяться до загальних фраз щодо повноважень комісій, з посиланням на ключові обставини цієї справи, що мають індивідуальні ознаки. Так, Офіс Генерального прокурора зокрема, описує порядок прийняття рішень комісією, указує про бездіяльність ОСОБА_1 під час проходження ним тестування на загальнв здібності та професійні навички, однак у скарзі не наведено об`єктивних причин, що пояснюють відсутність в оскарженому рішенні комісії мотивів стосовно аргументів ОСОБА_1 щодо стану його здоров`я, викладені ним у заяві про надання можливості повторно пройти іспит, а скарга не містить логічних пояснень (окрім посилань на дискреційні повноваження) стосовно ненадання комісією оцінки доводам позивача щодо наявності поважної причини, як підстави для повторного складання іспиту та підстав неврахування рішення Другої кадрової комісії з цього питання.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, мотивів щодо правомірності звільнення позивача, з посиланням на дотримання комісією умов проведення атестації. Заявник також указує про окремі обставини справи (медична довідка, процедура допущення позивача до складання іспиту), що свідчить про те, що Офіс фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права судами, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, у зв`язку з чим суд не вирішує питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 да П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Харківської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко