Справа № 520/21957/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/21957/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, по справі № 520/21957/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, заявник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у безпідставному припиненні з червня 2024 року виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги, яку передбачено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за житлово-комунальні послуги у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з червня 2024 року і в подальшому;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у якості відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1000 (тисяча) гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 520/21957/24 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у безпідставному припиненні з червня 2024 року виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги, яку передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за житлово-комунальні послуги у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з червня 2024 року.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Вказане рішення залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративно суду від 31 січня 2025 року.

Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 520/21957/24 набрало законну силу 31 січня 2025 року.

14 лютого 2025 року позивачем подано до Харківського окружного адміністративного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення, в якій просив:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у десятиденний термін до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 по справі №520/21957/24.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 520/21957/24 відмовлено у задоволенні заяви позивача в порядку ст.382 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Заявник, не погодившись із вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 520/21957/24 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зауважено, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, адже наявність виконавчого провадження жодним чином не впливає на розгляд заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в той час як у питанні щодо встановлення/не встановлення судового контролю у суду немає дискреційних повноважень.

Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №520/21957/24 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів вчинення виконавчих дій на виконання рішення суду у цій справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його зробленим із порушенням вимог процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин другої та четвертої вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналіз наведеного вище вказує, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль.

Так, згідно статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

За приписами статті 382 КАС України визначено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина перша). Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта). За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання (частина п`ята).

Тобто саме суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, може ухвалити рішення щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, тоді як відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

Особливості розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення закріплено у статті 382-1 КАС України.

Частиною першою статті 382-1 КАС України визначено, що суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина друга статті 382-1 КАС України).

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є одним і заходів судового контролю покликаного забезпечити своєчасне виконання суб`єктом владних повноважень своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 520/21957/24, яким, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за житлово-комунальні послуги у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з червня 2024 року.

Тобто позивач звертаючись із заявою в порядку статті 382 КАС України до суду першої інстанції, який ухвалив рішення у справі, вмотивований необхідністю встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі, з огляду саме на його невиконання.

Залишаючи без задоволення вказану заяву позивача, суд першої інстанції виходив саме з того, що до суду позивачем не надано доказів вчинення виконавчих дій на виконання рішення суду у цій справі.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Так, в силу прямих приписів статті 382 КАС України, яка була викладена в новій редакції на підставі Закону № 4094-IX від 21.11.2024 відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта).

Тобто з внесенням змін до Кодексу адміністративного судочинства України на підставі Закону № 4094-IX від 21.11.2024 норми процесуального законодавства чітко визначили, що розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення не перешкоджає відсутність виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність висновків суду першої інстанції, які викладено в оскаржуваній ухвалі.

Підсумовуючи приведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №520/21957/24.

В той же час, суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу не з`ясував обставини, що мають значення для розгляду даної справи, не встановив чи виконане рішення суду першої інстанції та не розглянув по суті заяву позивача, у зв`язку з чим колегія суддів прийшла до висновку про скасування оскаржуваної ухвали із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 382 КАС України.

Окрім того, ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується нормами статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи заявника апеляційної скарги, оскільки колегією суддів були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній ухвалі, помилковими.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно пункту 2 частин першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 520/21957/24з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 поданої в порядку статті 382 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/21957/24 - скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії № 520/21957/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 382 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій