Справа № 140/1832/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/1832/25 пров. № А/857/11944/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження (суддя суду І інстанції: Плахтій Н.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.03.2025р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

24.02.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень /ВПВР/ Управління забезпечення примусового виконання рішень /УЗПВР/ у Харківській області Східного міжрегіонального управління /СМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ Шарової Д.В. щодо винесення постанови від 18.02.2025р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 76848272;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ Шарової Д.В. від 18.02.2025р. про закінчення виконавчого провадження № 76848272 (а.с.1-4).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2025р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.27-29).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.32-36).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд покликався на відсутність у боржника по виконавчому провадженню Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Харківській обл. обов`язку виплатити позивачу пенсію за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., оскільки такі дії повинен вчинити ГУ ПФ України у Волинській обл., який є територіальним органом за місцем фактичного проживання позивача.

При цьому суд не врахував, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024р. у справі № 140/9087/24, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р., відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Волинській обл. про стягнення заборгованості з пенсії в розмірі 100691 грн. 09 коп. за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., оскільки виплата такого боргу охоплюється виконанням судового рішення в справі № 140/3301/24.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. у справі № 140/3301/24, зокрема, зобов`язано ГУ ПФ України в Харківській обл. прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.12.2023р. (а.с.8-11).

25.07.2024р. суд видав позивачу виконавчий лист № 15853/2024 про зобов`язання ГУ ПФ України в Харківській обл. прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.12.2023р. (а.с.11-12).

09.08.2024р. на картковий рахунок позивача надійшли від ГУ ПФ України у Волинській обл. пенсійні виплати за серпень місяць 2024 року в розмірі 13811 грн. 61 коп., при цьому спірні виплати за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. не здійснені.

На лист позивача від 14.08.2024р. ГУ ПФ України у Волинській обл. надало довідку вих. № 0300-0501-8/51084 від 29.08.2024р., відповідно до якої заборгованість з виплати пенсії згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. в справі № 140/3301/24 за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. складає 100691 грн. 09 коп. (а.с.15-16).

12.12.2024р. позивач звернувся до ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ за місцем знаходження боржника ГУ ПФ України в Харківській обл. з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 15853/2024 у справі № 140/3301/24.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Харківській обл. СМУ МЮ Шаровою Д.В. від 22.01.2025р. відкрито виконавче провадження № 76848272 з виконання виконавчого листа № 15853/2024 (а.с.16-17).

19.02.2025р. в електронний кабінет Музичука В.М. в системі «Електронний суд» надійшла постанова старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ Шарової Д.В. від 18.02.2025р. про закінчення виконавчого провадження № 76848272 (а.с.18).

Відповідно до мотивувальної частини оскаржуваної постанови на адресу відповідача поступила відповідь від ГУ ПФ України в Харківській обл., згідно з якою рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. по справі № 140/3301/24 виконано; боржник ГУ ПФ України в Харківській обл. прийняв рішення про призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.12.2023р. До відповіді долучено протокол призначення пенсії та розрахунок стажу. Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 0 гривня (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня (UAH).

Позивач наголошує, що за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. пенсію в сумі 100691 грн. 09 коп. згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. в справі №140/3301/24 не отримував.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду з`ясовано, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024р. у справі № 140/9087/24, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р., відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Волинській обл. про стягнення заборгованості з пенсії в розмірі 100691 грн. 09 коп. за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., оскільки виплата такого боргу охоплюється виконанням судового рішення в справі № 140/3301/24 (а.с.44-46, 48-51).

Із урахуванням викладеного, позивач вважає, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. в справі № 140/3301/24 не виконане в повному обсязі, оскільки боржником не долучено будь-яких доказів щодо сплати пенсії за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. в сумі 100691 грн. 09 коп., а тому не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, останній звернувся за захистом своїх прав із розглядуваним позовом.

Предметом спору в цій справі є оцінка правомірності рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження без реального стягнення суми боргу з невиплаченої пенсії з боржника.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. у справі № 140/3301/24 зобов`язано ГУ ПФ України в Харківській обл. прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.12.2023р.

Боржник ГУ ПФ України в Харківській обл. здійснив призначення такої пенсії з 23.12.2023р., що слідує з розпорядження про призначення пенсії № 78 від 25.07.2024р. (зворот а.с.14), та з серпня 2024 року позивач отримує пенсію в сумі 13811 грн. 61 коп. (а.с.15).

Отже, боржник ГУ ПФ України в Харківській обл. виконав рішення суду в чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду, тому в державного виконавця були правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно доводів позивача про відсутність погашення заборгованості з нарахованої пенсії за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. суд виснував, що згідно із п.4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. (із змінами і доповненнями), ГУ ПФ України у Волинській обл. визначено як суб`єкт, який здійснює виплату пенсії позивачу за місцем проживання після її призначення.

Отже, ГУ ПФ України в Харківській обл. не має обов`язку виплатити позивачу пенсію за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., оскільки такий обов`язок покладено на ГУ ПФ України у Волинській обл., який є територіальним органом за місцем фактичного проживання позивача.

Той факт, що саме на ГУ ПФ України у Волинській обл. покладено обов`язок виплатити позивачу пенсію за період 23.12.2023р. по 31.07.2024р. підтверджується також довідкою зазначеного пенсійного органу № 0300-0501-8/51084 від 29.08.2024р. про нараховані суми пенсії згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024р. в справі № 140/330/24 за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., у якій зазначено, що виплата боргу, який виник внаслідок виконання рішення суду в сумі 100691 грн. 09 коп., буде здійснена в порядку черговості (а.с.15-16).

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини /ЄСПЛ/ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

ЄСПЛ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Предметом розглядуваного спору є перевірка правильності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з мотивів невиконання боржником рішення суду (виконавчого листа) в повному обсязі.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

У ст.1 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років;

Таким чином, правовідносини призначення пенсії стосуються не лише питання самого призначення пенсії з відповідної дати, але й нарахування та виплати суми пенсійних виплат за період з часу призначення пенсії та до початку здійснення виплати поточних пенсійних платежів.

В розглядуваному випадку спірна пенсія призначена з 23.12.2023р., починаючи з 09.08.2024р. позивач отримує поточні пенсійні виплати; за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. пенсійний орган обліковує заборгованість по пенсійних виплатах в розмірі 100691 грн. 09 коп.

Із змісту заяви стягувача ОСОБА_1 від 12.12.2023р. слідує, що звертаючись до відповідача з вимогою примусового виконання судового рішення в справі № 140/3301/24, він наголошував на тому, що рішенням № 78 від 25.07.2024р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 23.12.2023р., однак за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. пенсія не отримана. Облікована сума боргу складає 100691 грн. 09 коп.

Серед заявлених вимог позивач просив зазначити в постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність виконання боржником рішення про виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р. в сумі 100691 грн. 09 коп.

До вказаної заяви позивач долучив всі підтверджуючі документи.

Водночас, під час відкриття виконавчого провадження вказані вимоги позивача були залишені поза увагою, а винесена постанова від 22.01.2025р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 76848272 фактично стосувалася прийняття рішення про призначення пенсії позивача, яке на той час вже було прийнято.

За таких умов ініційоване виконавче провадження не дало будь-яких позитивних результатів для позивача (стягувача), оскільки стосувалося тих обставин, що не викладалися позивачем в заяві про відкриття виконавчого провадження. Натомість, спірне питання про стягнення заборгованості з боржника було повністю залишено поза увагою державного виконавця.

Водночас, колегія суддів нагадує, що державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (ч.ч.1 і 2 ст.4 Закону України № 1403-VIII від 02.06.2016р. «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі Закон № 1403-VIII).

Закріплені у ст.4 Закону № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, державного виконавця вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.

Отримавши заяву ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого документа, державний виконавець не міг не звернути уваги, на те що вимоги заявника стосувалися саме стягнення нарахованої, однак не виплаченої пенсії.

Водночас, вказане питання державним виконавцем не розкрито, суду не представлено доказів вжиття дієвих заходів зі сторони відповідача для повного і своєчасного виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з тим, що зміст виконавчого документа стосується виключно призначення пенсії ОСОБА_1 з 23.12.2023р., однак призначення пенсії передбачає не лише нарахування, але й здійснення виплати нарахованих пенсійних сум, в тому числі за минулі періоди.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що державний виконавець наділений значними повноваженнями щодо повного і всебічного виконання рішення.

Так, відповідно до ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з приписами ст.31 Закону № 1404-VIII у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

В силу приписів ч.3 ст.33 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду, обставини повного виконання судового рішення не досліджувалися відповідачем та судом першої інстанції, належна оцінка їм не надавалася, незважаючи на доводи позивача, викладені у його заяві про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Отже, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Таким чином, відповідач ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ не вжив залежних від нього заходів для виконання рішення суду в повному обсязі, тобто, не проявив достатньої розумності та обачності для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Окрім цього, висновки суду першої інстанції про те, що ГУ ПФ України в Харківській обл. не має обов`язку виплатити позивачу пенсію за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., оскільки такий обов`язок покладено на ГУ ПФ України у Волинській обл., який є територіальним органом за місцем фактичного проживання позивача, спростовуються ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024р. у справі № 140/9087/24, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р., якою відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Волинській обл. про стягнення заборгованості з пенсії в розмірі 100691 грн. 09 коп. за період з 23.12.2023р. по 31.07.2024р., оскільки виплата такого боргу охоплюється виконанням судового рішення в справі № 140/3301/24 (справа про призначення пенсії позивача).

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (ч.1 цієї статті).

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 цієї статті).

Стосовно заявленої позовної вимоги про визнання протиправними дій старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ Шарової Д.В. щодо винесення постанови від 18.02.2025р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 76848272 колегія суддів наголошує на тому, що оскільки дії державного виконавця під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, через що вони окремо від постанови про закінчення виконавчого провадження не можуть оскаржуватися.

Також права та інтереси позивача будуть повністю поновлені шляхом скасування спірної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача про визнання протиправними дій державного виконавця фактично охоплюються вимогою про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому додаткового вирішення не потребують, через що в цій частині заявлений позов задоволенню не підлягає.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, а тому останній підлягає до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ Шарової Д.В. ВП № 76848272 від 18.02.2025р. про закінчення виконавчого провадження; решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Водночас, в апеляційній скарзі позивач зазначав, що він є опікуном - законним представником недієздатного ОСОБА_2 , який є інвалідом I групи з дитинства. На цій підставі апеляційний суд звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, а також законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Однак вказана норма звільнення від сплати судового збору застосовується виключно у випадках, коли особа звертається до суду як законний представник для захисту прав дитини з інвалідністю чи недієздатної особи.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі касаційного суду від 06.01.2025р. у справі № 140/9087/24.

У розглядуваній справі звернення позивача до суду має на меті захист його власних прав, а не прав недієздатної особи, над якою він здійснює опікунство.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне виправити допущену помилку та змінити підстави для звільнення апелянта від сплати судового збору.

За змістом ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, у разі, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Аналіз вказаних норм дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, згідно з ч.1 ст.77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Колегія суддів приймає до уваги наявні в справі та подані апелянтом копії довідки про заборгованість з пенсійних виплат, документи щодо опіки над дієздатним сином, і вважає, що такі дають поза розумним сумнівом можливість належним чином оцінити фінансовий стан ОСОБА_1 , при цьому сплата судового збору покладатиме на останнього значний фінансовий тягар.

Отже, за таких умов позивача належить звільнити від сплати судового збору на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.133 КАС України.

Керуючись ст.133, 139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2025р. в адміністративній справі № 140/1832/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарової Дар`ї Валеріївни ВП № 76848272 від 18.02.2025р. про закінчення виконавчого провадження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.133 КАС України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 15.04.2025р.