Справа № 464/7431/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 464/7431/24 пров. № А/857/4475/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

представника відповідача Шпакової Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року (прийняте в м. Львові суддею Шашуріною Г. О.; повне судове рішення складене 17 грудня 2024 року) в адміністративній справі № 464/7431/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

29 жовтня 2024 р. ОСОБА_1 звернулася до Сихівського районного суду м. Львова із вказаним позовом та просила:

- скасувати постанову серії РАП № від 10 березня 2023 року, складену заступником начальника управління - начальником відділу - інспектором з паркування Відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів Управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дяковичем Ю. В. про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), якою накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

- стягнути сплачені нею судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в її діях відсутній склад вказаного правопорушення; жодних правил дорожнього руху вона не порушувала та транспортним засобом не керувала, позаяк з 16 січня 2023 року та по цей час автомобіль марки БМВ Х5 д. р. н. НОМЕР_1 не перебуває у її розпорядженні. Також до постанови не додано жодних доказів, що свідчили б про наявність її вини у вчиненні правопорушення.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі; просила стягнути з відповідача судові витрати за провадження в судах першої та апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви.

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Аналізуючи норми законодавства та фактичні обставини справи, вказує, що в діях водія транспортного засобу марки БМВ Х5 д. р. н. НОМЕР_1 наявні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності як відповідальну особу, зазначену в частині першій статті 14-2 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 10 березня 2024 року заступник начальника управління - начальник відділу - інспектор з паркування Відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів Управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дякович Ю. В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

За змістом постанови 22 січня 2024 року о 14:05 год водій транспортного засобу «БМВ Х5», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 36а, чим порушив вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху.

Фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу: LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K 80V2 86QАС4670NXA22D0937*.

Крім того, зазначено, що з фотофіксацією чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення правопорушення розміщено на офіційному веб-сайті відповідача за вказаними посиланням (https://inspector.lviv.ua) та ідентифікаторами - д. н. з. транспортного засобу та номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказано, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 КУпАП, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) у випадках, передбачених статтею 279-3 КУпАП.

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що факт зупинки автомобіля позивача в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» позивачем не спростовано, а відтак порушення Правил дорожнього руху підтверджується достатніми та достовірними доказами. А тому постанова в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП є правомірною та обґрунтованою.

Відповідач під час виявлення правопорушення та складання постанови про притягнення позивача до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури здійснює свою діяльність відповідно до Положення, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 04.02.2021 № 32, згідно з яким інспектори з паркування здійснюють розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 КУпАП.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені статтями 279-1 - 279-4 КУпАП.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

А згідно з пунктом 8.4 в ПДР заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з пунктом 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою до статті 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Зі змісту вказаної статті видно, що така стосується як правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі, так і правопорушень зафіксованих в режимі фотозйомки (відеозапису).

Власника автомобіля було визначено відповідно до інформації з Національної Автоматизованої Інформаційної Системи Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДР ТЗ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1145 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до ЄДР ТЗ, підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

Відомості про належного користувача до Реєстру вносяться через: територіальні органи з надання сервісних послуг МВС (далі сервісні центри МВС); веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС; Портал Дія, у тому числі з використанням його мобільного додатка.

А позаяк транспортний засіб зареєстровано за позивачем, а докази внесення до Реєстру відомостей про належного користувача до суду не надані, саме позивач є суб`єктом відповідальності за вказаним правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно із доданого відповідачем до суду матеріалів фотофіксації правопорушення, на фотознімках зафіксовано, що 22 січня 2024 року о 14:05 год автомобіль марки «БМВ Х5», державний номерний знак НОМЕР_1 стоїть з лівої сторони проїзної частини вулиці Куліша, 36а у м. Львові.

Водночас, на цих фотознімках не зафіксовано за місцем стоянки вказаного автомобіля наявність дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено».

Тобто, на час складення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у інспектора з паркування не було жодних доказів вчиненого позивачем порушення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З цього питання Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 р. в справі № 338/1/17 висловив правову позицію про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 357/10134/17, від 17 липня 2019 року в справі № 295/3099/17 та від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17.

Також у постанові від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-а Верховний Суд виснував, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення є недоведеним.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вина позивача у вчинені правопорушення не підтверджена належними доказами, у зв`язку з чим постанову в справі про адміністративне правопорушення необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Також, відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому рішення суду необхідно скасувати з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року в адміністративній справі № 464/7431/24 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дяковича Ю. В. про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 10 березня 2024 року.

Закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 14.04.25