Справа № 640/15396/22
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/15396/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Тищенко Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом адвоката Тищенко Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, яким просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-59136-17V.

В обгрунтування позову зазначено, що на початку липня 2022 року позивачу надійшло CMC повідомлення з банку про накладення арешту на її банківський рахунок. В банківсткій установі повідомили, що з Солом`янського ВДВС у м.Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м.Київ) до банку надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про арешт коштів боржника. Тому позивач звернулась в телефонному режимі до Солом`янський ВДВС у м.Києві де дізналась, що дійсно було відкрите виконавче провадження ВП № .11.2019 про примусове стягнення з неї боргу (недоїмки) по вимозі ГУ ДПС у м.Києві № Ф-59136-17У виданій 15.05.2019.

Про наявність будь-якого боргу до цього часу позивачу не було нічого відомо так, як вона не отримувала ні вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-59136-17У виданій 15.05.2019 ГУ ДПС у м.Києві, ні постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2019, ні постанов про арешт майна та арешт коштів боржника від 19.12.2019.

Дійсно позивач була зареєстрована як ФОП на єдиній системі оподаткування в 2010 році в м.Києві, але після 2013 року не могла здійснювати підприємницьку діяльність і тому офіційно була працевлаштована та з 2014 року не подавала ніякої звітності, так, як не отримувала доходів від підприємницької діяльності, а отримувала дохід від офіційної роботи. Крім цього позивач постійно проживає та зареєстрована на території нині АДРЕСА_1 , за даною адресою вона проживає з 2012 року, що підтверджується її паспортом), а не в АДРЕСА_2 , як зазначено в постанові про відкриття виконавчого провадження та інших документах.

З наданої копії вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019, яку позивачу надали в Солом`янському ВДВС у м.Києві стало відомо, що у неї виникла заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальну суму 21030 грн.90 копійок.

Вказана заборгованість, як пояснили виникла за період 2017 року, хоча саме в цей період часу позивач офіційно була працевлаштована та працювала в 2017 році в ТОРВ «Делівері» та ТОВ «Міуст Крафт», а протягом 2018 року з вересня місяця ще і на третьому підприємстві «Грейн+Агро».

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ (далі Закон № 3863-ІХ) пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (Відомості Верховної Ради України, 2023 р., № 29, ст. 111) викладено в новій редакції.

Так, приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" установлено, що інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 зазначена справа прийнята до провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 31.01.2025 допущено заміну відповідача у справі Головного управління ДПС у місті Києві () його правонаступником Головним управлінням ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011) .

Ухвалою суду від 26.02.2025 повторно витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві інтегровану картку платника податку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період, на підставі якого винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою суду від 19.03.2025 клопотання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про закриття провадження у справі за позовом адвоката Тищенко Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 20.03.2025 витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві інтегровану картку платника податку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період формування податкової заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн.

Ухвалою суду від 16.04.2025 у задоволенні заяви Головного управління ДПС у м. Києві про закриття провадження у справі за позовом адвоката Тищенко Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовлено.

Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), до 14.04.2020 була зареєстрована ФОП (а.с. 25).

Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 № Ф-59136-17У у розмірі 21030,90 грн (а.с. 10).

Зазначена заборгованість виникла за період з 01.02.2018 по 19.07.2019, що підтверджено інтегрованими картками платника податку, надані відповідачем на виконання ухвал суду.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з лютого 2018 року по грудень 2018 року працювалав ТОВ "Делівері", ТОВ "Міуст-Крафт", ТОВ "Грейн-Агро", у період з березня 2019 року по липень 2019 року в ТОВ "Сантрас Київ", що підтверджеється формою ОК-5 (а.с.20-24),

Відповідно до заною формою ОК -5 у вказані періоди роботодавця сплачувати єдиний внесок за ОСОБА_1 .

З інтегрованої картки платника податку вбачається, що збільшення недоїмки по нарахуванню єдиного внеску у 2019 році відбувалось в січні, в квітні, в червні, в липні.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимоги податкового органу з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, якщо протягом 2018-2019 років він був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464 не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правовое врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Спір з аналогічними обставинами та правовідносинами був предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, який сформував усталену практику у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому у постанові від 4 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 Верховний Суд проаналізувавши норми ПК України та Закону № 2464-VI, дійшов висновку, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, суд встановив, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" та Закон України "Про Державний бюджет на 2019 рік" розмір мінімальної заробітної плати складав 3723,00 грн та 4173,00 грн відповідно.

Тобто мінімальний розмір єдиного внеску у 2018 році складав - 819,06 грн, у 2019 році - 918,06 грн.

З огляду на наявні в мтеріалах докази, суд встановив, що за ОСОБА_1 у період з лютого 2018 року по грудень 2018 року єдиний внесок було сплачено ТОВ "Делівері", ТОВ "Міуст-Крафт", ТОВ "Грейн-Агро" у розмірі більшому ніж мінімальний розмір єдиного внеску (819,06 грн), у період з березня 2019 року по липень 2019 року було сплачено в ТОВ "Сантрас Київ" у розмірі більшому ніж мінімальний розмір єдиного внеску (918,06 грн).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про правомірність донарахування податковим органом ОСОБА_1 єлиного внеску за І квартал 2019 року у розмірі 2457,18 грн.

Оскільки судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами у справі протиправність формуванні заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період лютий 2018 року по липень 2019 року у розмірі 18573,72 грн., суд дійшов висновку щодо скасування вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-59136-17V на зазначену суму.

З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує вимоги ст. 139 КАС України.

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 8 ст. 139 КАС України).

При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтвержується платіжкою № від 02.07.2022 АТ "Укрпошта" (а.с.1).

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судові витрати, понесені позивачем у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 94, 241-246, 250, 255, 260, 263, 291, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Тищенко Лариси Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати частково вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-59136-17V у розмірі 18573,72 грн (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят три гривні 72 копійки).

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ірметова