Справа № 240/19566/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/19566/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

15 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.05.2023 №356223.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

В період з 27.03.2023 по 02.04.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення від 23.03.2023 №13/В здійснювалась рейдова перевірка за додержанням транспортними засобами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

31 березня 2023 року під час вищезазначеної рейдової перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області на 452 км + 811 м автомобільної дороги М-05 "Київ-Одеса" було проведено перевірку транспортного засобу Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), керування яким здійснював водій ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ОСОБА_2 також є власником вищезазначеного автомобіля Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Згідно товарно-транспортної накладної від 31.03.2023 №002026 автомобільним перевізником вантажу, що перевозився транспортним засобом Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під час його перевірки, зазначено Фермерське господарство « Сорока Ф.Ф.».

В ході перевірки даного транспортного засобу посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області було встановлено, що водій ОСОБА_2 здійснює перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010№ 340, та п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, а саме за відсутності картки водія та роздруківки даних цифрового тахографа за 31.03.2023.

За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.03.2023 №356028, в якому зафіксовано порушення ОСОБА_1 , як автомобільним перевізником, статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке полягає у не забезпеченні водія під час перевезення ним вантажу документами, передбаченими ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", Положенням №340 та Інструкцією №385, а саме: карткою водія та роздруківкою даних цифрового тахографа за 31.03.2023.

Водій транспортного засобу Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) - ОСОБА_1 , який одночасно є власником цього транспортного засобу, від надання письмових пояснень та підписання акту відмовився, про що в даному акті є відповідна відмітка.

Розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт здійснювався Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України на транспорті.

Згідно наявних у матеріалах справи листів від 04.05.2023 №31309/24/24-23 та від 04.05.2023 №31308/24/24-23, адресованих відповідачем Фермерському господарству "Сорока Ф.Ф." та ОСОБА_1 , розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт по акту від 31.03.2023 №356028 був призначений на 23.05.2023.

Вказані листи отримані позивачем - 16.05.2023, а Фермерським господарством "Сорока Ф.Ф." - 11.05.2023.

Однак, вказані особи на розгляд справи не з`явились.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України на транспорті на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону України "Про автомобільний транспорт" виніс постанову від 23.05.2023 №356223 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 гривень за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке полягає у не забезпеченні ним, як автомобільним перевізником, водія транспортного засобу документами, передбаченими ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", Положенням №340 та Інструкцією №385, а саме: карткою водія та роздруківкою даних цифрового тахографа за 31.03.2023.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.

Згідно з ст.5 ЗУ "Про автомобільний транспорт" основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст.6 ЗУ "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відтак, саме на органи Укртрансбезпеки покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, в тому числі державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Також, згідно з ч.2 ст.49 ЗУ "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як достеменно встановлено з матеріалів справи судом першої інстанції, позивач не спростовує факту відсутності у нього при керуванні транспортним засобом Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) картки водія та роздруківки даних цифрового тахографа за 31.03.2023.

При цьому, позивач заперечує можливість притягнення його, як власника транспортного засобу, до відповідальності за таке порушення, оскільки така відповідальність покладається на автомобільного перевізника, яким в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" він не був.

Таким чином, спірні правовідносини обмежені питанням правильності визначення саме позивача, який є власником транспортного засобу, в якості суб`єкта відповідальності та накладення на нього адміністративно-господарських санкцій оскаржуваною постановою.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

В свою чергу, згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Так, за визначеннями, наведеними у пункті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі №120/554/23.

При встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з недотриманням Закону № 2344-III, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах.

Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у відповідних документах.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, апелянтом у справі, у спірних правовідносинах перевезення вантажу здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної від 31.03.2023 №002026, відповідно до якої автомобільним перевізником вантажу, що перевозився транспортним засобом Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під час проведеного рейдової перевірки було Фермерське господарство "Сорока Ф.Ф.".

Таким чином, судова колегія резюмує, що вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні вимог ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

При цьому, судова колегія враховує той факт, що, як було встановлено судом першої інстанції, будь-яких документів на підтвердження того, що транспортний засіб Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) перебував у користуванні інших осіб, зокрема Фермерського господарства "Сорока Ф.Ф."., а не в користуванні його власника ОСОБА_1 , зокрема відповідного договору оренди від 20.03.2023, на час проведення рейдової перевірки водій не надавав, проте саме товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні вимог ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

Тобто, автомобільним перевізником є саме той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а, від 06 липня 2023 року у справі № 560/514/22, від 01 червня 2023 року у справі № 640/39442/21.

Стосовно доводів апелянта про те, що позивач, як власник транспортного засобу, у разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування, зобов`язаний був здійснити реєстрацію такої передачі транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний був надавати для перевірки документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб, зокрема тимчасовий реєстраційний талон, судова колегія зазначає наступне.

Верховний Суд у постановах від 06.07.2023 у справі №560/514/22 та від 07.12.2023 у справі № 600/1407/22-а виснував про те, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні законодавець залишив на розсуд самого власника.

Водночас, суд першої інстанції вірно зауважив, що саме товарно-транспортна накладна від 31.03.2023 №002026 надавалась водієм під час здійснення рейдової перевірки транспортного засобу Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), а тому під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника, яким позивач, згідно вищезазначеної товарно-транспортної накладної від 31.03.2023 №002026, не являвся.

На підставі зазначеного, та відсутності достатніх спростувань даної обставини відповідачем, колегія суддів доходить до переконання, що наявна в товарно-транспортній накладній від 31.03.2023 №002026 інформація дозволяє ідентифікувати перевізника вантажу, що здійснювався транспортним засобом Volvo (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом Lueck SKM (реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Колегія суддів зазначає про застосування інспектором під час перевірки надмірного формалізму, що спричинило порушення прав позивача, у зв`язку з чим, враховуючи положення статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова від 23.05.2023 №356223 про застосування адміністративно-господарського штрафу є неправомірною та підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Цей документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

Колегія суддів зазначає, що під час проведення перевірки та розгляду справи відповідач повинен встановити всі обставини, які призвели до порушення вимог законодавства.

Наразі ж відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної постанови від 23.05.2023 №356223 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 .

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Моніч Б.С.