Справа № 200/7051/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року справа №200/7051/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Голуб В.А.), складене в повному обсязі 21 березня 2024 року у справі № 200/7051/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з травня 2023 року по листопад 2023 року.

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з травня 2023 року по листопад 2023 року.

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення та проведення службового розслідування щодо позивача за фактом самовільного залишення військової частини 23.05.2023;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини 23.05.2023;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 186 від 01.07.2023.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу правову допомогу в розмірі 15 000, 00 грн. та компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 30 000, 00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що 27.10.2022 він отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби. Після проведеного обстеження та лікування 17.05.2023 позивач під контролем взводного вибув зі військової частини НОМЕР_1 . 3 18.05.2023 року по 25.05.2023 року він самостійно проходив обстеження стану здоров`я, оскільки мав погане самопочуття. Крім того, позивач вказує, що перебуває на лікуванні у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» з 25.05.2023 року по сьогоднішній день. Про перебування на лікуванні ОСОБА_1 повідомляв головного сержанта ОСОБА_2 та просив подати його документи до командира військової частини НОМЕР_1 . Проте, з травня 2023 року йому припинено нарахування грошового забезпечення, а також доплати, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168. При цьому позивач зауважує, що припинення виплати грошового забезпечення відбулось у зв`язку з встановленням факту самовільного залишення ним військової частини. На переконання позивача, факту самовільного залишення військової частини не було, він вибув із частини під контролем взводного та перебував на лікуванні.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до паспорта № НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 від 22.05.1992, ОСОБА_1 21.03.2022 був мобілізований на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою № 3974 від 30.12.2022 підтверджено, що позивач з 22.03.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 3965 від 30.12.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у м. Новогродівка Покровського району Донецької області у період з 22.05.2022 по 01.11.2022, та з 09.11.2022 по 01.12.2022.

Відповідно до первинної медичної картки від 01.11.2022, а також довідки про обставини травми від 30 квітня 2023 року № 3520, ОСОБА_1 , 27.10.2022 отримав 3ЧМТ, струс головного мозку. Супутній хронічний гайморит.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 0367 від 08.11.2022 лікувального відділення медичної роти в/ч НОМЕР_1 підтверджено, що позивач проходив лікування та обстеження у зв`язку з отриманою травмою під час виконання завдання біля АДРЕСА_2 , діагноз ВТ (27.10.2022), цифалгічний синдром. Акубаротравма: підгостра двобічна нейросенсорна приглухуватість. Суб`єктивний шум у вухах. Вертеброгенна люмбалгія. Виписаний з поліпшенням.

Відповідно до направлення № 129 від 09 листопада 2022 року позивач був направлений на консультацію психіатра, невропатолога.

Відповідно до консультативного висновку військової частини НОМЕР_4 № 566 від 09.11.2022 встановлено діагноз: суб`єктивний вушний шум, головний біль, Астено-невротичний синдром.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.11.2022 встановлено діагноз: вестеброгеннна лівобічна люмбалгія, поперечний остеохондроз, спондилоартроз хребта, протрузії міжхребцевих дисків L1-L2, L3-L5, S1-5.

Направлення № 2184 від 09.05.2023 року військової частини НОМЕР_1 свідчить, що ОСОБА_1 був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для подальшого проходження військової служби до ПХГП м. Добропілля.

Як вбачається з первинної медичної картки ПХГП м. Добропілля від 16.05.2023 позивачу встановлено діагноз: хронічний гастродуоденіт в стадії загострення.

В матеріалах справи містяться консультації спеціалістів відділення гастроентерології та дерматології від 18.05.2023, відділення неврології від 23.05.2023. Відповідно до консультаційного висновку лікаря психіатра від 23.05.2023 позивачу рекомендовано стаціонарне лікування в психіатричній лікарні. Довідка комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 25.05.2023 № 2756/32 видана на підтвердження знаходження позивача на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні у психоневрологічному відділенні для хворих з граничними психічними розладами № 16 з 24.05.2023.

У зв`язку з надходженням рапорту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1990 від 23 травня 2023 року призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини водієм автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 .

З доповіді командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення тимчасового пункту дислокації батальйону матеріального забезпечення (без зброї) вбачається, що ОСОБА_1 23.05.2023 самовільно залишив тимчасове розташування батальйону матеріального забезпечення в АДРЕСА_3 .

З письмових пояснень комірника групи зберігання речового майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 стало відомо, що водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 23.05.2023 самовільно, без дозволу командира залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . Про свої наміри залишити підрозділ молодший сержант ОСОБА_1 не повідомляв.

З письмових пояснень головного сержанта - командира автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_4 стало відомо, що водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 23.05.2023 самовільно без дозволу командира залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . Про свої наміри залишити підрозділ молодший сержант ОСОБА_1 не повідомляв.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено зокрема, що 23.05.2023 командиру військової частини НОМЕР_1 від тимчасово виконуючого обов`язки командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 надійшла доповідь про те, що 23.05.2023 водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . Місце тимчасового розташування залишив без особистої зброї?

У зв`язку з проведенням службового розслідування відповідачем до Територіального управління ДБР м. Краматорськ направлено повідомлення від 13 червня 2023 року № 0989/3/990 про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст. 214 КПК України.

Відповідно до наказу від 27 червня 2023 року № 1385 «Про результати службового розслідування» службове розслідування завершено, за особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинення в умовах дії воєнного стану або в бойовій обстановці, та на підставі п. «г» ст. 48, ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на ОСОБА_1 накладено дисциплінарну відповідальність у вигляді попередження про неповну службову відповідність, позбавлено виплати додаткової винагороди та знято з усіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2023 року № 186 молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який 23 травня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено із всіх видів забезпечення з 26 червня 2023 року.

Як зазначає позивач, він у період з 18.05.2023 року по 25.05.2023 самостійно проходив обстеження стану здоров`я, оскільки мав погане самопочуття. Про вказане свідчать консультаційні листи спеціалістів від 18.05.2023, УЗД органів малого тазу від 19.05.2023; консультативний висновок спеціаліста від 23.05.2023 року КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради».

Відповідно до довідок № 2756/32 від 25.05.2023, № 3132/32 від 13.06.2023, № 6408/32 від 04.10.2023 року позивач перебував на лікування у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» з 24.05.2023 .

Згідно з постановою про направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією від 19 липня 2023 року, у зв`язку з відкриттям кримінального провадження за фактом самовільного залишення військової частини, Донецькою обласною прокуратурою у сфері оборони Східного регіону, направлено позивача на медичний огляд.

10 жовтня 2023 року позивачем подано рапорти з проханням виплатити грошове забезпечення за період з червня 2023 року, видати наказ про призначення розслідування та довідку про обставини травми та надати інформацію та документи щодо проведеного службового розслідування.

Листами від 20.10.2023 та від 23.10.2023 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для видачі довідки, адже вказана довідка була вже видана 30 квітня 2023 року. Крім того, відповідач повідомив, що 23.05.2023 позивач самовільно залишив місце служби у військовій частині НОМЕР_1 та до теперішнього часу до місця проходження військової служби не повернувся. За цим фактом 26.06.2023 першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, розпочато кримінальне провадження № 0001973 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Крім того, позивача повідомлено, що командиром військової частини призупинено військову службу позивача на підставі п. 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а тому відсутні підстави для нарахування грошового забезпечення

Вважаючи, що відповідачем порушено його право на отримання грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статей 11-13 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Статтею 16 Статуту встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

В свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (абзац 2 статті 4 Дисциплінарного статуту).

Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За змістом статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до частини 1 статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Як встановлено судами, за фактом відсутності позивача у військовій частині, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1990 від 23 травня 2023 року призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини. Так, вказаний наказ прийнятий у межах повноважень та у спосіб, який визначено законодавством.

Відтак, прийняття спірного наказу є реалізацією владно-управлінський функцій, а тому сам факт проведення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення та проведення службового розслідування стосовно позивача за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 23.05.2023.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина 7 статті 85 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Згідно пункту 1 розділу II Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до абзацу 15 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб, відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі № 420/8263/22.

Відповідно до акту службового розслідування згідно з доповіддю командира взводу було виявлено самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 .

Незгода позивача зі спірними наказами пов`язана із висновками відповідача про те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце служби).

Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року № 604 затверджено Інструкцію з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 року за № 1451/32903) (далі - Інструкція № 604), яка визначає механізм надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни в структурних підрозділах Міністерства оборони України Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, органах військового управління, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, установах, організаціях, підпорядкованих Міністерству оборони України, та державних підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, військових частинах, установах, організаціях, підпорядкованих Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 604 за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.

Командири (начальники) військових частин про кожний виявлений факт ненадання інформації про подію, кримінальне правопорушення, військове адміністративне правопорушення та адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначають службове розслідування, після завершення якого надають письмові доповіді за підпорядкованістю та до відповідного органу управління Військової служби правопорядку, зазначаючи вжиті заходи до службових осіб, які не надали доповідь (пункт 3 розділу ІІ Інструкції № 604).

Відповідно до пункту 21 розділу ІІ Інструкції № 604 про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

На виконання вказаних норм Інструкції № 604 за фактом самовільного залишення позивачем військової частини і було складено доповідь.

В ході службового розслідування було встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини. Позивач не заперечує того факту, що у військовій частині 23.05.2023 його не було.

Спірними наказами від 27 червня 2023 року № 1385 та від 01 липня 2023 року № 186 фактично зафіксовано факт відсутності позивача за місцем несення служби внаслідок можливого самовільного залишення військової частини.

Суд наголошує, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Позивачем не було надано доказів того, що командиром Військової частини НОМЕР_1 було надано йому дозвіл на залишення військової частини.

Так, дійсно, не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Проте, у будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром. Так, позивач наголошує, що з 24 травня 2023 року він перебуває на лікуванні. Однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ним повідомлялось Військову частину НОМЕР_1 про перебування на лікуванні.

Суд наголошує, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Разом з тим, позивачем не було повідомлено військову частину про своє місцезнаходження. Доказів надсилання на адресу відповідача медичних документів, які свідчать про перебування у лікарні, позивачем також не надано.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність позивача на території розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , а також відсутність у відповідача відомостей про місце перебування позивача, відповідачем і було прийнято спірні накази від 27 червня 2023 року № 1385 та від 01 липня 2023 року № 186, якими фактично зафіксовано факт відсутності позивача за місцем несення служби внаслідок можливого самовільного залишення військової частини.

Отже, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення для військовослужбовців за період з травня 2023 року по листопад 2023 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з травня 2023 року по листопад 2023 року, суд зазначає, що ці вимоги є похідними від вищевказаних та також не підлягають задоволенню..

З огляду на вказане, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди є таким, що не підлягає задоволенню.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі № 200/7051/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі № 200/7051/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць