Справа № 440/839/25
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

16 квітня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/839/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., розглянувши розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста, Управління з питань містобудування та архітектури, Полтавської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста, Управління з питань містобудування та архітектури, Полтавської міської ради, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати п. 3 Додатку №2 до рішення шістдесят четвертої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 27.12.2024 «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» про припинення дії особистого строкового земельного сервітуту та дію договору особистого земельного сервітуту шляхом його розірвання, площею 12,0 кв.м. ( кадастровий номер :15:006:0386) для розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торгівельного кіоску (ФОП ОСОБА_1 ) розташованого на перехресті АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати п. 17 рішення протоколу Комісії з розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницькою діяльністю на території м. Полтава № ПР/01.05/30 від 20.12.2024.

15.04.2025 представником позивача надано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення тимчасової заборони на демонтаж стаціонарної тимчасової споруди торгівельного кіоску, що знаходиться на перехресті вулиць Соборності та Котляревського у м. Полтава ( ФОП- Юхименко Н.В.).

В обґрунтування даної заяви представник позивача вказав, що позивач звернувся з позовом до Полтавської міської ради, Управління з питань містобудування та архітектури та Інспекції по контролю за благоустроєм екологічним та санітарним станом міста про визнання протиправним та скасування рішень які підлягають подальшій реалізації наступним шляхом: демонтажу стаціонарної тимчасової споруди на перехресті вул. Соборності та вул. Котляревського. Відповідно до висновку експерта № 2 від 10.02.2025 року за результатами проведеного експертного дослідження експерт дійшов висновку, що площа забудови стаціонарної тимчасової споруди торгівельного кіоску на перехресті вулиць Соборності та вул. Котляревського реєстраційний номер паспорту прив`язки 01-02-17/1557-1104 розташована у межах земельної ділянки кадастровий номер :15:06:0386 відповідно до Договору особистого земельного сервітуту від 19:03:2021 року з точністю до похибки вимірювання. 06.03.2025 року за адресою стаціонарної тимчасової споруди на перехресті вул. Соборності та вул. Котляревського ФОП ОСОБА_1 . Інспекцією по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста вручено припис від 06.03.2025 № 01-07/031-08/265 «Про порушення державних стандартів , норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою території населених пунктів». Вище зазначений припис зобов`язує позивача в термін до 17.03.2025 року демонтувати стаціонарну тимчасову споруду торгівельний кіоск на перехресті вулиць Соборності та Котляревського у м. Полтава. У разі невиконання припису, буде проведено примусовий демонтаж відповідною Інспекцією, а всі витрати пов`язані з цим буде покладено на власника споруди.

02.04.2025 позивачу було вручено "Повідомлення про демонтаж" № 01-07/031-08/482 Інспекції, в якому вказано, що демонтаж стаціонарної тимчасової споруди (торговельного кіоску) на перехресті вул. Соборності та вул. Котляревського заплановано на 09:00 02.04.2025 на підставі рішення Комісії з розміщення тимчасових споруд. Цей документ, на думку представника позивача, є прямим доказом реальної та невідкладної загрози для прав позивача, оскільки демонтаж уже був запланований на конкретну дату і, ймовірно, може бути виконаний до моменту розгляду апеляційної скарги. Позивач є фізичною особою-підприємцем, для якої торговельний кіоск на перехресті вул. Соборності та вул. Котляревського становить основне джерело доходу. Відповідно до договору особистого строкового земельного сервітуту від 19.03.2021, укладеного з Полтавською міською радою, позивачу надано право користування земельною ділянкою площею 12,0 кв.м. (кадастровий номер :15:006:0386) для розміщення кіоску до 19.03.2026. Цей договір, а також паспорт прив`язки № 01- 02-17/1557-1104, чинний до тієї ж дати, підтверджують законність розміщення споруди та права позивача на її використання. Демонтаж кіоску, як зазначено у "Повідомленні про демонтаж", призведе до повного припинення підприємницької діяльності позивача, втрати її майна (самої споруди та обладнання в ній), а також порушення права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, та права на підприємницьку діяльність, передбаченого ст. 42 Конституції України. Крім того, "Повідомлення про демонтаж" від 02.04.2025 свідчить про намір відповідачів ігнорувати судовий процес, який триває, та діяти на підставі оскаржуваного рішення Полтавської міської ради від 27.12.2024, правомірність якого є предметом спору у справі № 440/839/25.

Представника позивача вважає, що наявність припису від 06.03.2025 та "Повідомлення про демонтаж" від 02.04.2025, яке встановлює конкретний час і дату демонтажу (09:00 02.04.2025), є беззаперечним доказом того, що права позивача перебувають під прямою і негайною загрозою. Відмова у вжитті заходів забезпечення позову у вигляді заборони на демонтаж фактично санкціонує порушення конституційних прав позивача до того, як суд зможе остаточно оцінити законність дій відповідачів.

Заявник зазначає, що рішення Полтавської міської ради від 27.12.2024 (п. 3 Додатку №2) прийнято без належного доведення підстав, передбачених п. 10 договору сервітуту від 19.03.2021 (закінчення строку, невикористання протягом трьох років тощо), а також із порушенням Порядку розміщення тимчасових споруд, затвердженого наказом Мінрегіонбуду № 244 від 21.10.2011, а тому "Повідомлення про демонтаж" лише підтверджує поспішність і протиправність дій відповідачів, оскільки демонтаж планується до завершення судового розгляду, що суперечить принципам законності та справедливого судового захисту (ст. 2 КАС України).

У зв`язку з повідомленням про демонтаж від 28.03.2025 № 01-07/031-08/482, яке передбачає демонтаж кіоску 02.04.2025, та враховуючи, що наразі триває судовий розгляд справ № 440/839/25 щодо законності підстав для демонтажу, звертає увагу на те, що торгівельний кіоск є нерозбірною конструкцією. Його демонтаж можливий лише цілісним, без розбирання на частини, оскільки конструктивні елементи (металевий цоколь з поліестерним покриттям, лаковані дерев`яні стіни, гнучка бітумна покрівля) нероз`ємно з`єднані. Якщо суд визнає рішення протиправними, але кіоск уже буде демонтовано шляхом його руйнування , відновлення прав позивача стане неможливим. Також звернуто увагу, що відповідальність за збереження кіоску під час демонтажу та зберігання покладається на Полтавську міську раду та Інспекцію по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста. У разі руйнування, пошкодження або втрати майна під час демонтажу чи зберігання відповідальність за відшкодування збитків у повному обсязі, включаючи оціночну вартість кіоску (403 715 грн.), покладається на Полтавську міську раду. Крім того, втрата можливості ведення бізнесу ускладнить або зробить неможливим виконання остаточного рішення суду в разі наявності правового вирішення спору на користь позивача, оскільки відновлення функціонування підприємницької діяльності після демонтажу - руйнування тимчасової споруди вимагатиме значного часу та додаткових витрат, що ускладнить ефективний захист чи поновлення порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про розгляд даної заяви без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, посилання особи на можливе порушення її прав в майбутньому, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову за викладених позивачем доводів та обставин цієї справи.

Суд зазначає, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Сам по собі факт прийняття відповідачами рішень, які стосуються прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності дій, оспорюваних рішень та порушення такими діями, рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваних дій, рішення та порушення ними прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Також, суд звертає увагу на те, що в заяві про забезпечення позову не наведено обгрунтованих мотивів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому суд позбавлений можливості надати оцінку протиправності спірним рішенням відповідачів під час розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки така оцінка буде надана під розгляду справи по суті після дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Водночас, суд звертає увагу, що у даній справі предметом спору є протиправність, на думку позивача, п. 3 Додатку №2 до рішення шістдесят четвертої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 27.12.2024 «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» про припинення дії особистого строкового земельного сервітуту та дію договору особистого земельного сервітуту шляхом його розірвання, площею 12,0 кв.м. ( кадастровий номер :15:006:0386) для розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торгівельного кіоску (ФОП ОСОБА_1 ) розташованого на перехресті АДРЕСА_1 ; п. 17 рішення протоколу Комісії з розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницькою діяльністю на території м. Полтава № ПР/01.05/30 від 20.12.2024.

Однак, позивач в заяві просить суд застосувати спосіб забезпечення позову шляхом накладення тимчасової заборони на демонтаж стаціонарної тимчасової споруди торгівельного кіоску, що знаходиться на перехресті вул. Соборності та вул. Котляревського у м. Полтава ( ФОП- Юхименко Н.В.), оскільки 06.03.2025 за адресою стаціонарної тимчасової споруди на перехресті вул. Соборності та вул. Котляревського ФОП ОСОБА_1 . Інспекцією по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста вручено припис від 06.03.2025 № 01-07/031-08/265 «Про порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою території населених пунктів» та 02.04.2025 вручено "Повідомлення про демонтаж" № 01-07/031-08/482, які не будуть стосуватись предмету спору у даній справі, оскільки виходять за межі правовідносин, які виникли між позивачем та Інспекцією по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста, Управлінням з питань містобудування та архітектури та Полтавською міською радою у даній справі.

Позивач не буде оспорювати в цій адміністративній справі жодного рішення або дії Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста щодо вручення позивачу припису від 06.03.2025 № 01-07/031-08/265 «Про порушення державних стандартів , норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою території населених пунктів» повідомлення про демонтаж № 01-07/031-08/482.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а тому заява представника позивача про забезпечення адміністративного позову залишається судом без задоволення.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста, Управління з питань містобудування та архітектури, Полтавської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва