Справа № 300/412/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2025 р. справа № 300/412/25
Посилаючись на приписи Податкового кодексу України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), представник позивача резюмує про чітко встановлений порядок та строки прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами проведення камеральної перевірки, разом із тим стверджує, що товариство не отримувало ані акту перевірки, ані оскаржуваних рішень, зазначене "підтверджується також відомостями із журналу реєстрації поштових відправлень".
З наведених підстав просили позов задовольнити в повному обсязі.
Через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 21.01.2025", зареєстроване канцелярією суду 21.01.2025 (а.с.15-20) надійшло клопотання ТОВ "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" про витребування доказів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.21-22).
За наслідком подання заяви про усунення недоліків від 29.01.2025, зареєстрованої судом 30.01.2025 (а.с.24-49), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Одночасно судом витребувано у сторін письмові докази, необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.50-51).
Головне управління ДПС у Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву від 20.03.2025 за №3937/5/09-19-05-01, який разом з письмовими доказами надійшов на адресу суду 21.03.2025 (а.с.53-82). З доводами позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач не погоджується й відтак просить суд відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного.
З посиланням на пункти 42.2, 42.4 статті 42, пункту 45.2 статті 45 ПК України, зазначено про дотримання контролюючим органом порядку вручення платнику податків документів, зокрема скеровані позивачу засобами поштового зв`язку акт камеральної перевірки та оскаржувані рішення повернулися за закінченням терміну зберігання, що засвідчується долученими до відзиву копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.
З приводу доводів ТОВ "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" про неможливість установлення в межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, вказує, що відповідальність, визначена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням чи доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні, водночас достатнім є виявлення факту допущеного порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Представником позивача через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи направлено відповідь на відзив, зареєстрований канцелярією суду 24.03.2025 (а.с.83-91), за змістом якого, у доповнення до вже викладених в межах позовної заяви доводів та мотивів, зауважено про неможливість встановлення із долучених ГУ ДПС в Івано-Франківській області рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які, за твердженням відповідача, засвідчують належне скерування акту камеральної перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ані дати надсилання конверта, ані зміст такого, оскільки відсутній опис вкладення, на таких не міститься відміток про невручення та причин невручення.
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області клопотанням, зареєстрованим в канцелярії суду 10.04.2025, долучено копії письмових доказів до матеріалів справи (а.с.94-114).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви та відзиву на позов, відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" зареєстроване як юридична особа 18.02.2021, перебуває на обліку у Калуській державній податковій інспекції Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, що засвідчується відповіддю за №1261690 від 03.04.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" та підписаною кваліфікованою електронною печаткою (а.с.92-93).
За наслідком проведення камеральної перевірки встановлено несвоєчасну сплату позивачем суми грошових зобов`язань задекларованих на підставі податкових декларацій за платежем відповідно 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 167 952,00 гривень.
Як свідчать відомості акту від 06.09.2024, платником податків у період граничних термінів з 30.08.2022 по 01.04.2024 підлягали сплаті грошові зобов`язання за 17 (сімнадцятьма) податковими деклараціями з податку на додану вартість, зокрема:
До оскаржуваних рішень долучено розрахунки штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання відповідно до статті 124 ПК України (а.с.68, 74-75).
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Суд звертає увагу, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Податковим обов`язком в розумінні вимог статті 36 вказаного Кодексу визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 15.1 статті 15 Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 14.1.39. статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
За приписами підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Так, предметом камеральної перевірки також можуть бути, зокрема, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац 5 підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Як визначено пунктом 76.1 статті 76 Кодексу, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
При цьому, згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу (пункт 76.3 статті 76 ПК України).
Відповідно до пункту 76.2 статті 76 Кодексу, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Зокрема, згідно пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Як вже було встановлено судом вище по тексту судового рішення, платник податків товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" зареєстроване як юридична особа 18.02.2021, перебуває на обліку у Калуській державній податковій інспекції Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, що засвідчується відповіддю за №1261690 від 03.04.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" та підписаною кваліфікованою електронною печаткою (а.с.92-93).
За наслідком проведення камеральної перевірки встановлено несвоєчасну сплату позивачем суми грошових зобов`язань задекларованих на підставі податкових декларацій за платежем відповідно 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 167 952,00 гривень.
Як свідчать відомості акту від 06.09.2024, платником податків у період граничних термінів з 30.08.2022 по 01.04.2024 підлягали сплаті грошові зобов`язання за 17 (сімнадцятьма) податковими деклараціями з податку на додану вартість, зокрема:
До загальнодержавних податків належить, в тому числі, податок на додану вартість (підпункт 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 ПК України), такий є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Так, податкова декларація, розрахунок, звіт (надалі по тексту також податкова декларація) документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску (пункт 46.1 статті 46 ПК України).
У свою чергу, згідно пункту 49.1 статті 49 Кодексу, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податків за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Відповідно до пункту 49.3 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, разом із тим абзацом 2 пункту 49.4 статті 49 Кодексу визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (пункт 49.9 статті 49 ПК України).
При цьому, згідно пункту 49.16 статті 49 Кодексу, незалежно від наявності відмови у прийнятті податкової декларації платник податків зобов`язаний погасити податкове зобов`язання, самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених цим Кодексом.
Окрім того, пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 14.1.39. статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Як встановлено пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З приводу вищевикладеного суд, перш за все, відзначає, що за змістом акту перевірки від 06.09.2024, ТОВ "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" притягнуто до відповідальності за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання, передбачену саме пунктом 124.1 статті 124 ПК України.
Як викладено у коментованому приписі, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
В той же час, згідно пункту 124.2 статті 124 ПК України, діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, натомість пунктом 124.3 статті 124 Кодексу встановлено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання за діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів.
Так, позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 Податкового кодексу України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 Податкового кодексу України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.
Для притягнення платника податків до відповідальності на підставі пункту 124.3 статті 124 Податкового кодексу України за ознакою повторності умисного діяння обов`язково має бути встановлений факт притягнення такого платника до відповідальності на підставі пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України і таке притягнення відбулося протягом останніх 1095 днів. Для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною нормою за ознакою тривалості порушення необхідним є встановлення факту умисності діяння і причинно-наслідкового зв`язку з таким наслідком як прострочення сплати грошових зобов`язань на строк більше 90 календарних днів.
Відтак, аргументи представника позивача про невиконання контролюючим органом обов`язку щодо доведення вини платника податків у формі умислу, що має наслідком неправомірність притягнення товариства до фінансової відповідальності не знаходять свого підтвердження у матеріалах камеральної перевірки, адже відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності).
Розглядаючи обґрунтування ТОВ "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ", за яким протиправність податкових повідомлень-рішень від 11.10.2024 пов`язується з неотриманням останнім акту перевірки від 06.09.2024 та оскаржуваних рішень, а також про порушення контролюючим органом порядку скерування таких, суд виходить з наступних фактичних обставин справи та нормативно-правового регулювання.
Згідно пункту 45.2 статті 45 ПК України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Так, згідно відповіді на службову записку за №366/09-19-12-01-09 від 09.04.2025, станом на 08.04.2025 місцезнаходження юридичної особи позивача відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань АДРЕСА_1 .
Приписами підпункту 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України, до обов`язків платника податків віднесено повідомлення контролюючих органів про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця.
Окрім того, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (пункт 42.3 статті 42 ПК України).
Слід наголосити, що матеріали адміністративної справи позбавлені будь-яких доказів на засвідчення обставини того, що ТОВ "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" змінювалася адреса місцезнаходження юридичної особи шляхом належної державної реєстрації оновленої податкової адреси та внесення змін до облікових даних платника податків.
Пунктом 86.2 статті 86 ПК України, визначено, що опісля складення акту у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі, такий вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Кодексу, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
В той же час, згідно довідки про причини повернення/досилання, коментований лист повернуто за закінченням терміну зберігання 30.09.2024, що засвідчується відбитком мокрої печатки АТ "Укрпошта" та підписом відповідального працівника відділення поштового зв`язку (а.с.102).
У сукупності наведене свідчить, що контролюючим органом належним чином реалізовано обов`язок щодо надсилання акту камеральної перевірки від 06.09.2024 за податковою адресою позивача, котра водночас є адресою місцезнаходження юридичної особи, рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом визначеного пунктом 86.2 статті 86 ПК України строку, а у спірному випадку, в день складення такого акту.
Більше того, за змістом пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
До оскаржуваних рішень долучено розрахунки штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання відповідно до статті 124 ПК України (а.с.68, 74-75).
Суд повторно наголошує, що позивачем не наведено жодної аргументації в частині у чому саме полягає протиправність податкових повідомлень-рішень по суті встановлених актом перевірки порушень.
Оплата за пересилання коментованого листа засвідчується копією фіскального чеку АТ "Укрпошта" (а.с.76), згідно якого таке прийняте до опрацювання 11.10.2024.
В частині зауважень позивача про неможливість встановлення із долучених ГУ ДПС в Івано-Франківській області рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які, за твердженням відповідача, засвідчують належне скерування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ані дати надсилання конверта, ані змісту такого, оскільки відсутній опис вкладення, на таких не міститься відміток про невручення та причин невручення, суд відзначає наступне.
Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що документи, в тому числі податкові повідомлення-рішення, котрі надсилаються за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, не містять додаткових вимог до надсилання, зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається.
Здійснюючи аналіз "Правил надання послуг поштового зв`язку", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за №270 (надалі по тексту також Правила №270), судом встановлено, що приписи даного нормативно-правового акту також не встановлюють вимог до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в частині зазначення реквізитів документа, що надсилається.
При цьому, як зазначено у пункті 8 Правил №270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи прості, рекомендовані, реєстровані з оголошеною цінністю. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю.
Згідно з пунктом 17 Правил №270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку.
Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.
Із системного аналізу зазначених норм, слідує, що Правилами №270 визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.
Повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача (абзац 9 пункту 2 Правил №270).
Відповідно до пункту 49 Правил у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк (форму) повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Суд доходить висновку, що Податковий кодекс України, як і Порядок №270, направлення документів, до яких віднесено і податкові повідомлення-рішення, контролюючими органами платникам податків чітко визначив категорію поштового відправлення (рекомендований лист), якою податковий орган має підтвердити надіслання платнику податків таких документів.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (пункт 58.3 статті 58 ПК України).
Вище по тексту судового рішення вже сформовано висновок про належну реалізацію відповідачем надсилання документів, а у спірному випадку, і оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, за податковою адресою позивача, котра водночас є адресою місцезнаходження юридичної особи ( АДРЕСА_1 ), як того вимагають приписи пункту 42.2 статті 42 ПК України.
Більше того, з приводу аргументів позивача про необізнаність із оскаржуваними рішеннями від 11.10.2024, так як останньому безпосередньо не вручено поштове відправлення (рекомендований лист з повідомленням про вручення), такі міркування суд вважає безпідставними. Зокрема, як вже відзначено, в силу вимог пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті Кодексу, надіслані за "податковою адресою". Тобто, ключовим є факт "надіслання" за податковою адресою, а не "вручення" безпосередньо платнику податків відповідного поштового відправлення за такою адресою.
Платник податків, зважаючи на імперативну дію згаданих норм ПК України, повинен розуміти і усвідомлювати, що саме від нього залежить належна організація власної діяльності, в тому в частині забезпечення можливості із отримання особисто будь-яких поштових відправлень, котрі ймовірно можуть бути скеровані (направлені) саме податковими органами України.
Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.09.2019 у справі №825/1109/16, за якими добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Так, згідно висновків, сформованих Верховним Судом в постанові від 19.01.2024 у справі №500/2604/22, реєстрація вхідної кореспонденції є односторонньою дією і не може бути самостійним доказом її отримання у певну дату.
В той же час, пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На переконання суду, не проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення, у даному випадку, не може покладатися на контролюючий орган, оскільки останнім були вжиті всі необхідні заходи для її надсилання, водночас за недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі №400/1510/19, від 05.07.2022 року у справі №522/3740/20, від 27.09.2022 року у справі №320/1510/20, від 03.10.2022 року у справі №400/1510/19, від 01.11.2022 року у справі №640/6452/19 та від 18.01.2023 року у справі №500/26/22.
Так, означене вище порушення не впливає та не могло вплинути на зміст прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення та не може мати наслідком його скасування, адже у разі дотримання поштовим органом вимог щодо проставлення відповідної відмітки з датою та причиною невручення рекомендованого листа, якими надсилалися оскаржувані рішення, останні не могли бути іншими, ніж ті, які прийняті.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься платіжна інструкція №1840 від 28.01.2025 (а.с.25).
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними інші судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД-ТРАНС-ІНВЕСТ" (ідентифікаційний код юридичної особи, ), вул. Євшана, буд. 3, кв. 22, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77305;

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код відокремленого структурного підрозділу юридичної особи, 4), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Чуприна О.В.