Справа № 560/10786/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10786/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

15 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби та зобов`язати відповідача прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог вказав, що звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Листом від 26.06.2024 відповідач у задоволенні рапорту відмовив, оскільки до рапорту не додана довідка лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я встановленого зразка та не надані документи про коло осіб першої групи спорідненості, зокрема, документи щодо чоловіка ОСОБА_2 та чоловіка ОСОБА_3 . Вважає протиправною відмову, оскільки надав усі необхідні документи, що підтверджують потребу у постійному догляді матері та відсутність інших осіб, здатних здійснювати догляд. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що згідно з пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Як підставу для звільнення Позивач зазначив: необхідність здійснення постійного догляду за мамою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №788235 ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до довідки Остерської міської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 08.05.2024 №92 ОСОБА_5 не здатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду.

14 березня 2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII визначає вичерпний перелік сімейних обставин або інших поважних причин, які є підставою для звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації. Наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідними документами. До рапорту позивач долучив документи, про те, що ОСОБА_3 (сестра) не може доглядати за своєю матір`ю ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона працює та утримує свою малолітню дитину, відтак не може здійснювати догляд. Водночас, піклування та догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 є конституційним обов`язком її доньки ОСОБА_3 . Стверджує, що донька має обов`язок перед матір`ю здійснювати за нею догляд, допомагати матеріально, створювати відповідні умови для комфортного життя матері, а позивач може допомагати в додаткових витратах на матір, викликаних інвалідністю. Окрім того, відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовця на підставі догляду за рідною матір`ю можливе лише за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Відомостей про те, чи потребує сестра військовослужбовця ОСОБА_3 постійного догляду у військової частини НОМЕР_1 немає. вважає, що рідна сестра позивача може здійснювати сторонній догляд на непрофесійні основі за матір`ю.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач звернувся з військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

26.06.2024 тво командира військової частини НОМЕР_1 затвердив висновок, яким у задоволенні рапорту відмовив. Зазначив, що до рапорту не додані довідка лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я за встановленого зразка, висновки про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі або про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, зазначені у листі Міністерства охорони здоров`я України від 26.09.2023 №034-10/27195/2-23, та підтверджуючі документи про коло осіб першої групи спорідненості, зокрема, документів щодо чоловіка ОСОБА_2 та чоловіка ОСОБА_3 .

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції станом на день виникнення спірних відносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, обов`язковою умовою для звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості або якщо такі члени сім`ї самі потребують необхідного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регулює Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

До рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII позивач надав: паспорт і свідоцтво про народження; паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 ; довідку МСЕК серії 12 ААГ №788235 про встановлення ОСОБА_2 30.04.2024 другої групи інвалідності внаслідок загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, у графі 12 якої зазначено робота без тривалої ходи; акт встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідність І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду, за змістом якого комісія встановила спільне проживання позивача і ОСОБА_2 та дійшла висновку про встановлення факту здійснення догляду позивачем за матір`ю, як за особою, що має інвалідність ІІ групи, порушення функцій організму і нездатна до самообслуговування; висновок про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) №71; індивідуальну програму реабілітації інваліда №345; довідку ЛЛК Остерської міської лікарської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №92 про те, що за станом здоров`я ОСОБА_2 не здатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду; нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 про відсутність можливості здійснювати догляд та опіку за матір`ю ( ОСОБА_2 ) у зв`язку із постійним доглядом і утриманням малолітньої доньки ( ОСОБА_6 ).

Колегія суддів вважає, що надані позивачем документи не можуть слугувати підставою для звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

За змістом цієї норми лише відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості, або якщо такі члени сім`ї самі потребують необхідного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я є підставою для звільнення з військової служби в період військового стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

Разом з тим, нотаріально завірена заява рідної сестри позивача - ОСОБА_3 про відсутність можливості здійснювати догляд за матір`ю ( ОСОБА_2 ) у зв`язку із постійним доглядом і утриманням малолітньої доньки ( ОСОБА_6 ) не може слугувати доказом відсутності можливості здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду для цілей підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, оскільки вказує на суб`єктивну оцінку ( ОСОБА_6 ) своїх можливостей, а не на стан її здоров`я, який перешкоджає здійснювати такий догляд. Водночас відповідно до приписів підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII лише висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу необхідного догляду за членами сім`ї є підтвердженням неможливості постійного догляду ними за одним з батьків. Наявність неповнолітньої доньки у сестри позивача не є підставою неможливості догляду за матір`ю.

Акт встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду, складений 14.05.2024, за змістом якого комісія встановила спільне проживання позивача і ОСОБА_2 та факт здійснення догляду позивачем за матір`ю, як за особою, що має інвалідність ІІ групи, суд також вважає неналежним доказом здійснення позивачем постійного догляду, оскільки відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 08.03.2022 позивач з 08.09.2022 року проходить військову службу у цій частині на посаді водія, в тому числі в період з 01.07.2023 (наказ №189 від 01.07.2023) до 01.07.2024 (наказ №186 від 01.0.2024) - в м Куп`янську. Отже, в період складання акту позивач проходи в військову службу проза межами місця проживання батьків.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.