Справа № 520/33581/24
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 квітня 2025 року № 520/33581/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, 61022, 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи на території російської федерації з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи на території російської федерації з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в справі, зокрема витрати на правничу (правову) допомогу адвоката у сумі 6 000 гривень 00 копійок та суму сплаченого судового збору 968 гривень 96 копійок.

Ухвалою від 18.12.2024р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою від 25.12.2024р. задоволено заяву представника позивача та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою від 15.01.2025р. відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі.

Ухвалою від 11.02.2025р. витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішення, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.03.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового (трудового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи з на території російської федерації з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року є протиправними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надано відзив на позов, у якому останній зазначив, що Управління у спірних правовідносинах діяло згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши надані до справи матеріали, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

11.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Позивачу призначено пенсію по інвалідності.

Однак, позивачу при призначенні пенсії по інвалідності до страхового стажу не зараховано наступні періоди: з 09.12.1983 року по 25.11.1988 року; з 25.11.1988 року по 14.01.1991 року; з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року.

Не погоджуючись з вказаними діями представник позивача звернувся з заявою, в якій просив зарахувати періоди трудової діяльності позивача за межами України до страхового стажу відповідно відомостей, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надано відповідь позивачу, згідно якої проінформовано, що до страхового стажу позивача зараховано період з 09.12.1983 року по 14.01.1991 року.

Позивач не погодившись із вищевказаним рішенням звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі також - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, який набув чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно з ч.1 статті 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ст. 30 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Так позивачу призначено пенсію по інвалідності при цьому до страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено, що вказані періоди не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи (служби) на території РРФСР після 31.12.1991

Суд зазначає, що статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - па підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, п. п. 1, 2. 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серія НОМЕР_2 містить записи про періоди роботи: з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач не зарахувавши до страхового стажу спірні періоди роботи позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 не врахував всіх обставин, з огляду на що дії Головного управління Пенсійного фонду України є протиправними.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, 61022, 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 09.09.1991 року по 10.07.1992 року; з 01.03.1993 року по 21.02.1994 року; з 21.02.1994 року по 25.10.1994 року; з 02.11.1994 року по 18.01.1995 року; з 14.03.1995 року по 29.06.1998 року; з 28.07.1998 року по 17.08.1998 року; з 18.08.1998 року по 15.12.1998 року; з 05.01.1999 року по 30.03.1999 року; з 10.04.1999 року по 20.07.2001 року; з 21.07.2001 року по 10.03.2004 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, 3 під. 2 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.