Справа № 580/10662/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаської районної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаської районної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неналежному розгляді заяви позивача від 02.09.2024 про направлення його на альтернативну (невійськову) службу, у невчиненні визначених дій, передбачених у п.п.7, 8, 9, 10 розділу ІІ Положення №2066 та відсутності прийнятого рішення по суті за результатами розгляду заяви;

- зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву позивача від 02.09.2024 про направлення його на альтернативну (невійськову) службу у порядку, передбаченому чинним законодавством України з виконанням дій, передбачених у п.п.7, 8, 9, 10 розділу ІІ Положення №2066 та за результатами її розгляду прийняти одне із рішень у належний спосіб та формі з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства відмовив йому у направленні на альтернативну (невійськову) службу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Черкаської районної державної адміністрації щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.09.2024 щодо направлення його на альтернативну (невійськову) службу та прийняття рішення за результатами її розгляду.

Зобов`язано Черкаську районну державну адміністрацію розглянути з дотриманням порядку, меж, строку та способу дій, визначених законом, заяву ОСОБА_1 від 02.09.2024 щодо направлення його на альтернативну (невійськову) службу та за результатами її розгляду прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням вказаних судом мотивів у цьому рішенні. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення у частині задоволених позовних вимог.

Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» питання проходження альтернативної (невійськової) служби, заміни військової служби за мобілізацією під час воєнного стану чи в особливий період на альтернативну (невійськову) службу або звільнення від військової служби, якщо це суперечить релігійним переконанням громадянина, не передбачені.

На думку апелянта, оскільки проходження строкової служби не здійснюється після введення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, у зв`язку з чим не здійснюється заміна на проходження альтернативної (невійськової) служби громадянами України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що незабезпечення віруючим особам можливості реалізувати їх право на альтернативну (невійськову) службу є втручанням у їх свободу сповідувати свою релігію.

Оскільки відповідачем було порушено порядок розгляду заяви позивача від 02.09.2024 та не прийнято рішення одного із двох можливих рішень по суті, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

У відповіді на відзив відповідачем зазначено про те, що проходження строкової служби не здійснюється після введення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, у зв`язку з чим не здійснюється заміна на проходження альтернативної (невійськової) служби громадянами України.

Як вказує відповідач, у Черкаської районної державної адміністрації немає підстав для прийняття рішення або розпорядження щодо направлення чи відмови в направленні віруючих громадян України на альтернативну (невійськову) службу.

У додаткових поясненнях позивачем зауважено, що відповідачем в порушення вимог Порядку проходження громадянами України альтернативної (невійськової) служби, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066, належним чином та у встановленому порядку не розглянуто та не прийнято рішення по суті заяви про направлення позивача на альтернативну (невійськову) службу.

На думку позивача, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 року у справі №580/10662/24 є законним і обґрунтованим, винесене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та доказів, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У додаткових поясненнях відповідачем зауважено, що направлення на альтернативну (невійськову) службу під час мобілізації віруючих громадян, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, законодавством не передбачено, та порядок направлення та проходження служби під час мобілізації в умовах воєнного або надзвичайного станів віруючих громадян Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» не визначено.

У додаткових письмових поясненнях з урахуванням спростувань, поданих представником відповідача, позивачем наголошено на тому, що оскільки позивачу не направлялося жодного повідомлення про явку для розгляду питання про направлення позивача на альтернативну службу, не досліджувалося питання істинності релігійних переконань позивача за особистої участі останнього, що є передумовою рішення прийняття про направлення на альтернативну службу чи відмову у вчиненні таких дій, тому вказане свідчить про обгрунтованість позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та починаючи з 02.02.1995 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 .

У той же час, позивач з 29.05.2005 є присвяченим охрещеним служителем релігійного об`єднання Свідків Єгови в України, а з 01.05.2016 призначений керівником комітетом релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» на посаду священнослужителя - старійшини (єпископа) збору, що підтверджується довідкою релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» №13758 від 19.07.2024.

02 вересня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення, оформлене у формі розпорядження про направлення його на альтернативну службу та проінформувати його письмово про результати розгляду заяви, прийняття відповідних рішень чи вжиття дій.

Листом від 16.09.2024 відповідач повідомив, що розглянув вказану вище заяву відповідно до Закону України «Про звернення громадян», та проінформував, що право на альтернативну (невійськову) службу може виникнути у громадян, які можуть бути призвані на строкову службу, а не на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не надано жодного доказу щодо прийнятого рішення (акту владно-розпорядчого характеру) за результатом розгляду заяви позивача про направлення на альтернативну службу, а лист відповідача від 16.09.2024, адресований позивачу, не відповідає вимогам до рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки має роз`яснювальний характер, тому наявні підстави для зобов`язання відповідача розглянути з дотриманням порядку, меж, строку та способу дій, визначених законом, заяву ОСОБА_1 від 02.09.2024 щодо направлення його на альтернативну (невійськову) службу та за результатами її розгляду прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням вказаних судом мотивів у цьому рішенні.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як свідчать матеріали справи, 02 вересня 2024 року позивач звернувся до відповідача заявою, в якій просив за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення, оформлене у формі розпорядження про направлення його на альтернативну службу та проінформувати його письмово про результати розгляду заяви, прийняття відповідних рішень чи вжиття дій.

У свою чергу, листом від 16.09.2024 відповідач повідомив, що розглянув вказану вище заяву відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Так, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України «Про звернення громадян».

У відповідності до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

У свою чергу, положення статті 19 Закону України «Про звернення громадян» визначають, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

У відповідності до статті 20 вказаного Закону зазначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 29.05.2005 є присвяченим охрещеним служителем релігійного об`єднання Свідків Єгови в України, а з 01.05.2016 призначений керівником комітетом релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» на посаду священнослужителя - старійшини (єпископа) збору, що підтверджується довідкою релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» №13758 від 19.07.2024.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066 затверджено Перелік релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, до якого входить Релігійна організація «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні».

Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина визначає Закону України від 12 грудня 1991 року №1975-XII «Про альтернативну (невійськову) службу» (далі - Закон №1975-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №1975-XII альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

У той же час, колегія суддів враховує, що порядок направлення на альтернативну службу регламентується Розділом II Закону № 1975-XII.

За змістом частини першої статті 9 Закону № 1975-XII для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.

Статтями, 10, 11, 12 Закону № 1975-XII визначено, що відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації зобов`язаний прийняти заяву про направлення на альтернативну службу або про звільнення від призову на військові збори та у письмовій формі повідомити громадянина про дату його явки на засідання відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації

Заява про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої державної адміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина, а заява про звільнення від призову на військові збори - протягом чотирнадцяти календарних днів.

Підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є: несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори; відсутність підтверджень щодо істинності релігійних переконань; неявка громадянина без поважних причин за викликом до місцевої державної адміністрації для розгляду його заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори.

Відмова у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори з інших підстав, ніж передбачені у частині третій цієї статті, забороняється.

Про відмову у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації сповіщає громадянина у письмовій формі.

Рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявникові.

Направлення для проходження альтернативної служби видається громадянину після проходження призовної комісії.

При цьому, Порядок проходження громадянами України альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба) визначає Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 р. №2066 (далі - Положення №2066).

Згідно з п.2 розділу І Положення №2066 громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії.

Відповідно до п.4 розділу ІІ Положення №2066 для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадянин після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду призову на строкову військову службу особисто подає письмову заяву до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації за місцем проживання. Початок проведення призову громадян на строкову військову службу встановлюється на підставі Указу Президента України.

Згідно з п.5 розділу ІІ Положення №2066 заява про направлення на альтернативну службу подається у довільній формі із зазначенням мотивів неможливості проходження строкової військової служби та підтвердженням істинності релігійних переконань громадянина. До заяви додаються документи, що підтверджують істинність його релігійних переконань, копія документа про освіту та довідка з місця роботи або навчання.

У разі порушення громадянином установленого строку подання заяви у ній мають бути зазначені причини її несвоєчасного подання.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу ІІ Положення заява про направлення на альтернативну службу приймається за наявності паспорта. Відсутність паспорта є підставою для відмови у прийнятті заяви.

З огляду на вказане вбачається, що для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадянин після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду призову на строкову військову службу, особисто подає письмову заяву до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації за місцем проживання.

Заява про направлення на альтернативну службу реєструється в Журналі реєстрації заяв громадян, які звернулися з питання проходження альтернативної (невійськової) служби, що ведеться за зразком згідно з додатком 1.

Згідно з п.8 розділу ІІ Положення №2066 відповідний структурний підрозділ місцевої держадміністрації протягом календарного місяця вивчає заяву громадянина про направлення на альтернативну службу і у разі потреби в межах наданих повноважень перевіряє повідомлені заявником дані.

Пунктом 9 розділу ІІ Положення №2066 визначено, що про дату явки громадянина до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації, на якому розглядатиметься питання про направлення його на альтернативну службу, відповідний структурний підрозділ місцевої держадміністрації повідомляє письмово та пропонує громадянинові подати до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації у разі потреби додаткове підтвердження істинності релігійних переконань в документальній або іншій формі (зокрема запросити представників релігійної організації тощо).

Відповідно до пункту 10 розділу ІІ Положення №2066 повідомлення про дату явки до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації оформляється за зразком згідно з додатком 2 та скріплюється печаткою. Воно є підставою для звільнення громадянина відповідно до законодавства від навчання, а також від роботи на цей час із збереженням середньомісячного заробітку.

Згідно з пунктом 13 розділу ІІ Положення №2066 заява громадянина про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої держадміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина. У разі потреби до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації запрошуються представники релігійних організацій, громадськості та вживаються в межах законодавства інші заходи для встановлення належності громадянина до релігійної організації, віровчення якої не допускає користування зброєю, та істинності його релігійних переконань.

У відповідності до п. 14 розділу ІІ Положення №2066 підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є: несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори; відсутність підтвердження істинності релігійних переконань; неявка громадянина без поважних причин до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації.

Інші причини не можуть бути підставою для відмови в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори.

Згідно з п.15 розділу ІІ Положення №2066 рішення місцевої держадміністрації про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу протягом п`яти календарних днів видається заявникові та надсилається у територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому громадянин перебуває на військовому обліку.

Тобто, місцева держадміністрація під час розгляду заяви про направлення на альтернативну службу повинен протягом календарного місяця вивчити заяву і у разі потреби в межах наданих повноважень перевірити повідомлені заявником дані, а після - прийняти відповідне рішення.

У той же час, слід враховувати, що передбачене статтями 11, 12 Закону №1975-XII та пунктом 15 Порядку № 2066 рішення про направлення або відмову у направленні особи на альтернативну службу, може бути прийняте місцевою державною адміністрацією виключно у разі вирішення питання щодо направлення громадянина на альтернативну службу замість проходження строкової (базової) військової служби, що виключає можливість прийняття такого рішення за наслідками розгляду заяви позивача, яка стосується прохання замінити альтернативною службою військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Отже, відсутні підстави вважати, що для вирішення заяви позивача відповідач був зобов`язаний застосувати норми Закону № 1975-XII та Положення № 2066, а відтак прийняти за результатами її розгляду рішення про направлення позивача на альтернативну службу або про відмову у направленні на альтернативну службу.

Вказаний висновок підтверджується й тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою «про заміну військового обов`язку альтернативною службою під час мобілізації», тоді як положення вищезазначених актів передбачають можливість подання заяви «про направлення на альтернативну службу громадян, які підлягають призову на строкову військову службу».

Тобто, предмет звернення за заявою позивача є відмінним від предмету звернення, яке може бути адресоване громадянином місцевій державній адміністрації відповідно до Закону № 1975-XII та Положення № 2066.

Крім того, cлід зауважити, що чинним нормативно-правовим регулюванням правом на звернення із заявою про проходження альтернативної служби наділений лише той громадянин, який, по-перше, перебуває на військовому обліку і, по-друге, підлягає призову на строкову службу.

Відтак, право бути направленим для проходження альтернативної служби не може бути реалізоване «наперед», а лише за певних умов та у визначений спосіб.

Між тим, у справі відсутні докази того, що позивач перебуваючи на військовому обліку, був призваний на військову службу.

З наведеного випливає, що ініціювання позивачем питання про його направлення на альтернативну службу є передчасним та не відповідає встановленому законодавством порядку.

При цьому, позивач безпідставно стверджує про порушення його права, гарантованого статтею 35 Конституції України, на заміну виконання військового обов`язку альтернативною службою, адже з матеріалів справи не вбачається факт призову позивача на військову службу під час мобілізації всупереч його релігійним переконанням.

Окрім того, за чинним на сьогодні законодавством формою реалізації даного права є можливість направлення громадянина на альтернативну службу замість проходження виключно такого виду військової служби, як строкова (базова) військова служба.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до переконання, що заява позивача про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою не є тією заявою, за наслідками розгляду якої відповідач, як суб`єкт владних повноважень, був зобов`язаний прийняти владно-управлінське рішення, передбачене ст.ст. 11, 12 Закону № 1975-XII та п. 15 Положення № 2066, а тому відхиляє твердження позивача про те, що відповідач, не прийнявши таке рішення, допустив протиправну бездіяльність.

Таким чином, відповідач діяв правомірно, розглянувши заяву позивача як звернення громадянина, з наданням роз`яснень щодо порушених у цьому зверненні питань.

Отже, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Черкаської районної державної адміністрації - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Черкаської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко