Справа № 295/1295/24
Суддя: Семенцова Л. М.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1295/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Семенцова Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що постановою серії ЕНА № 1268822 від 18.01.2024 інспектора 2 взводу роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Національної поліції Біденка Р.М. його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 грн. Зі змісту постанови слідує, що позивач 18.01.2024 близько 22 год. в м. Житомирі, по вул. Мануїльського, 164, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Позивач вважає, що працівники поліції зупинили його безпідставно, пояснивши згодом зупинку відсутністю в нього посвідчення водія встановленого зразку, формально вказавши, що в нього не працювала підсвітка державного номерного знаку, за що повинні були скласти постанову за ч. 1 ст. 123-1 КУпАП, однак цього не зробили. Проте на відео видно, що підсвітка в справному стані. На вимогу працівників поліції позивач надав паспорт громадянина Республіки Вірменія, посвідку на постійне місце проживання, посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 09.08.2018 у Республіці Вірменія, а також технічний паспорт на автомобіль Skoda Octavia, д.н.з НОМЕР_1 .

Як зазначено в позові, питання легальності національних водійських посвідчень регулює Віденська конвенція, ухвалена 1968 року. Країни-учасники конвенції визнають національні посвідчення одне одного. Тобто, громадяни цих країн не повинні мати міжнародні права, хоч іноді для оренди автомобіля у водія можуть їх попросити. Загалом 74 країни ратифікували конвенцію, серед них і Україна. Українці без проблем можуть керувати транспортним засобом в країнах ЄС, Великобританії, Вірменії, Ізраїля, Кенії, Об`єднаних Арабських Еміратах, Чилі та в інших країнах. Важливо, що правило діє й у зворотному напрямку. Тобто громадяни країн, зазначений у Віденській конвенції, можуть безперешкодно водити автомобіль в Україні. Ніяких додаткових документів чи дозволів не потрібно отримувати. Разом з тим, працівниками поліції не було залучено перекладача при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення. Зі змісту відеозапису вбачається, що будь-які процесуальні права, в тому числі право мати захисника або перекладача, йому роз`яснені не були, а підписи у постанові про адміністративне правопорушення він ставив там, де вимагав поліцейський, не повною мірою розуміючи зміст викладеного у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та можливі правові негативні наслідки для нього. При цьому інспектори поліції йому не пропонували зробити переклад протоколу з української мови, хоча б на російську, а також не роз`яснювали йому право звернутися за юридичною допомогою як особі, яка не володіє належним чином державною мовою та є іноземцем.

Тому позивач просить скасувати постанову інспектора 2 взводу роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Біденка Руслана Миколайовича серії ЕНА № 1268822 від 18.01.2024 за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 18.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 08.02.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову, вказавши, що причиною зупинки був недостатньо освітлений номерний знак автомобіля, після чого обов`язком поліцейських було впевнитися у наявності в позивача документів, що надають йому спеціальне право керування транспортним засобом та законність перебування на території України, оскільки позивач повідомив, що є громадянином Вірменії. Незважаючи на те, що нерезиденти відповідно до Віденської Конвенції 1968 року мають право на керування транспортними засобами за наявності у них посвідчення водія міжнародного зразка та їхнього національного посвідчення, що відповідає вимогам додатку 6 Конвенції, проте після отримання посвідки на постійне проживання в Україні необхідно отримати посвідчення водія українського зразка. Тому при складанні постанови були дотримані вимоги КУпАП, дій, якими було б обмежено права позивача при розгляді справи, відповідачем вчинено не було. Просить відмовити в задоволенні позову, надавши до суду відеодиск із записом подій.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн, що вбачається з постанови інспектора 2 взводу роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Біденка Руслана Миколайовича серії ЕНА № 1268822 від 18.01.2024, згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 18.01.2024 близько 22 год в м. Житомирі, по вул. Мануїльського, 164, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

14.01.2015 ОСОБА_3 , який є громадянином Республіки Вірменія згідно копії його паспорту, була видана посвідка на постійне проживання в Україні, що підтверджуєть копією посвідки серії НОМЕР_3 .

09.08.2018 позивачу видане водійське посвідчення серії НОМЕР_2 Республікою Вірменія з вказаними категоріями «В» та «С».

Згідно підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та згідно п. 2.4 - а ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно доКонвенції про дорожній рухдіють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху України перезбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до змісту ст. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Віденська конвенція «Про дорожній рух», ратифікована Указом Президії ВР УРСР № 2614 VІІІ від 25.04.1974, є чинною на території України.

Пунктом 2 статті 41 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 визначено, що Договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне посвідчення водія, яке відповідає вимогам додатку 6 до Конвенції, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом, який відповідає категорії або категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення водія, за умови, що вказане посвідчення є дійсним і що воно видане іншою Договірною стороною або одним з її територіальних підрозділів, уповноважених на це цією Договірною стороною.

Також, згідно цієї статті, країни учасниці конвенції визнають на своїй території посвідчення водія міжнародного зразка, вимоги до якої містяться в Додатку 7 вказаної Конвенції.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ст. 90 КАС України).

Доказуючи правомірність винесеної постанови, відповідач надав до суду відеодиск із записом подій, з якого вбачається, що позивач, який є громадянином Вірменської Республіки, надав на вимогу інспектора посвідчення водія цієї держави. Вірменська Республіка є стороною Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, а тому дане посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 , дає право йому на керування відповідним транспортним засобом в Україні. Відповідачем не доведено, що таке посвідчення водія не відповідало вказаним вище міжнародним договорам, не надано доказів, що транспортний засіб, яким керував водій, належить до категорії, право керування якою заборонено позивачу.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення у виді вказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, тому суд вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю в діях позивача подій та складу адміністративного правопорушення, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн та оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, такі судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 126, 247, 251, 280, 287, 289, 293 КУпАП, ст. ст. 5, 6, 72-78, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 2 взводу роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Біденка Руслана Миколайовича про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1268822 від 18.01.2024, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (адреса: м. 03048, Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Суддя Л.М. Семенцова