Справа № 120/16275/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16275/24

Головуючий у 1-й інстанції:Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

14 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

В С Т А Н О В И В :

05 грудня 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.04.2024 за № про збільшення суми грошового зобов`язання на суму 157843,27 грн; від 29.04.2024 за № про збільшення суми грошового зобов`язання на суму 13153,61 грн; від 29.04.2024 за № про застосування штрафної санкції на суму 340 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 20 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень разом з доданими до неї матеріалами повернув особі, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 169 КАС України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 1) позовна заява залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог ст.160, 161 КАС України; 2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.

Разом з тим, представник апелянта вважає, що, залишаючи позовну заяву без руху (ухвала від 11.12.2024), суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву подано позивачем поза межами строків встановлених ст. 122 КАС України, однак заяву про визнання таких поважними не подано.

Представник апелянта вказує, що зі змісту ухвали суду про повернення позовної заяви вбачається, що позивач вчасно усунув всі недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, але суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість зазначених позивачем доводів у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, що є підставою для повернення позовної заяви у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 169 КАС України (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Отже, повертаючи позовну заяву з підстав передбачених п.1 ч.4 ст.169 КАС України, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки залишаючи позовну заяву без руху з підстав недотримання строку на звернення до суду, в разі неподання заяви з обґрунтованими причинами визнання таких поважними, або в разі, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, позов підлягає поверненню на підставі п. 9 ч. 1 ст. 169 КАС України.

Щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінку всім обставинам, на які позивач посилався як на підставу поновлення строку звернення до суду. Зокрема, судом залишено поза увагою, що з лютого 2022 в Україні введено воєнний стан, що вплинуло на звичайний спосіб життя як позивача, так і всіх громадян: постійні повітряні тривоги, відсутність стабільного електрозабезпечення, небезпека ракетних ударів в місті, де проживає апелянт ( м. Ладижин) і де розташовано об`єкт критичної інфраструктури, який періодично попадає під ворожі обстріли всі ці обставини також вплинули на поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою в межах даної справи.

З огляду на викладене, на думку представника апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 312 Кодекс про адміністративне правопорушення України (КАС України), апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.12.2024 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд вказав, що для оцінки дотримання строків звернення в суд з даним позовом щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, враховано висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд встановив, що за наслідками адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 29.04.2024 за № про збільшення суми грошового зобов`язання на суму 157843,27 грн; від 29.04.2024 за № про збільшення суми грошового зобов`язання на суму 13153,61 грн; від 29.04.2024 за № про застосування штрафної санкції на суму 340 грн., рішеннями від 11.07.2024 за № 219216/99-00-66-01-03-06, 2123116/99-00-06-01-03-06, 16199-00-06-01-03-06 ДПС України відмовила у їх скасуванні.

Разом з тим, з адміністративним позовом до суду позивач звернувся лише 05.12.2024. Тобто, з пропуском встановленого нормами місячного строку звернення в суд, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необхідність подання позивачем належним чином обґрунтованого та документально підтвердженого клопотання із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Щодо клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до завершення розгляду справи, оскільки позивач не має фінансової змоги сплатити судовий збір, суд першої інстанції вказав, що до вказаного клопотання позивачем не додано доказів, які б вказували на неналежний майновий стан та свідчили про неможливість сплатити судовий збір, у зв`язку з чим заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Оскільки позивачем заявлено вимоги майнового характеру, ціна позову складає 171336,88 грн, отже при зверненні до адміністративного суду з вказаними позовними вимогами розмір судового збору становить 1713, 37 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строку для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків позовної заяви у спосіб:

- подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, із долученням відповідних доказів;

- подання до суду квитанції про сплату судового збору в розмірі 1 713, 37 грн.

19.12.2024 на виконання вимог ухвали суду позивачем подано квитанцію про сплату судового збору від 18.12.2024 на суму 1713,37 грн та заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

У вказаній заяві зазначено, що позивачем застосовувався досудовий порядок оскарження податкових повідомлень-рішень. В свою чергу, з рішенням відповідача за результатами розгляду скарги від 11.07.2024 за №219216/99-00-66-01-03-06, №2123116/99-00-06-01-03-06, №16199-00-06-01-03-06, позивач ознайомився лише 07.11.2024, оскільки в цей день знайшов поштове відправлення контролюючого органу, який не був вручений позивачу ні податковим органом, ні працівником поштового відділення.

З огляду на вказане, оскільки позивач не був обізнаний з рішеннями податкового органу від 11.07.2024, ОСОБА_1 не міг звернутись протягом місячного строку, встановлено п. 56.19 ст. 56 ПК України.

В свою чергу, з моменту фактичного отримання 07.11.2024, ОСОБА_1 почав вчиняти дії щодо оскарження податкових повідомлень-рішень.

Крім того, позивач зазначив про введення на території України воєнного стану, повітряні тривоги, відсутність стабільного електропостачання, небезпеки ракетних ударів на території, де проживає позивач, у зв`язку з розташуванням об`єкту критичної інфраструктури.

Враховуючи викладене, позивач просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване судове рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що до податкових повідомлень-рішень Кодексом адміністративного судочинства України та Податковим кодексом України встановлені наступні види строків звернення до суду у справах даної категорії:

- шість місяців якщо позивачем не застосовувалась процедура досудового врегулювання спору;

- три місяці якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору, однак рішення за результатами скарги не було прийнято або не було направлено скаржнику;

- один місяць якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору та прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги.

Суд встановив, що позивач 05.12.2024 звернувся до суду з вимогами про визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.04.2024 за № про збільшення суми грошового зобов`язання на суму 157843,27 грн.; від 29.04.2024 за № про збільшення суми грошового зобов`язання на суму 13153,61 грн.; від 29.04.2024 за № про застосування штрафної санкції на суму 340 грн. Позивачем щодо вказаних податкових повідомлень - рішень проводилася процедура адміністративного оскарження, за наслідками якої рішеннями ДПС України від 11.07.2024 за № 219216/99-00-66-01-03-06, 2123116/99-00-06-01-03-06, 16199-00-06-01-03-06 ДПС України, скаргу позивача залишено без задоволення, а прийняті податкові повідомлення - рішення без змін.

Враховуючи, що позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати місячний строк звернення до суду з даною позовною заявою.

В той же час, адміністративний позов подано до Вінницького окружного адміністративного суду 05.12.2024, тобто поза межами місячного строку.

При цьому, суд критично оцінив посилання позивача стосовно того, що про наявність рішень ДПС він дізнався 07.11.2024, оскільки згідно матеріалів справи, Державна податкова служба України 11.07.2024 направила за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 три рекомендовані поштові відправлення із рішеннями про результати розгляду скарг за № 21292/6/99-00-06-01-03-06; 21231/6/99-00-06-01-03-06 21241/6/99-00-06-01-03-06, які в свою чергу були врученні особисто 22.07.2024, про що свідчить відомості за трекінг номером національного оператора поштового зв`язку "Укрпошта".

Отже, суд вказав, що наведені заявником твердження в заяві від 19.12.2024 не відповідають дійсним обставинам, протилежного заявником не доведено, оскільки доказів, які б свідчили про поважність причин та неможливість такого звернення у строк, визначений ст. 122 КАС України, суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначених доводів заявника у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.

Крім того, суд вказав, що подане клопотання не містить в собі доводів або доказів поважності підстав пропущення позивачем строку на звернення до суду, тому судом визнаються не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали суду від 11.12.2024 не виконав, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Умовою прийнятності позовної заяви до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 160, 161 КАС України, а також дотриманні строків звернення до суду, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку звернення до суду, подання відповідного клопотання про його поновлення доказів поважності причин його пропуску.

За приписами пунктів 3, 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною першою статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, встановлюється спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Отже, аналіз вищенаведених норм дає свідчить про алгоритм дій суду при отриманні позовної заяви, зокрема, суддя, отримавши позовну заяву перевіряє її на відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 160, 161 КАС України, а також дотриманні строків звернення до суду, та, у разі пропуску строку звернення до суду, подання відповідного клопотання про його поновлення доказів поважності причин його пропуску.

З аналізу положень статей 123, 171 КАС України слідує, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.

Водночас, процесуальний закон передбачає можливість суду повернутися до вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду й після відкриття провадження, і у разі встановлення неповажності причин пропуску такого строку постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Закріплений у частинах першій - третій статті 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску такого строку.

До відкриття провадження у справі реалізація відповідних процесуальних гарантій відбувається шляхом залишення позовної заяви, поданої за межами строків звернення до суду, без руху з пропозицією подати заяву про його поновлення або вказати інші, ніж ті, що зазначені у позовній заяві, підстави для поновлення строку.

Отже, залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

При цьому, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд повинен чітко зазначити недоліки такої заяви та встановити спосіб і строк їх усунення. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку звернення з позовною заявою суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

Крім того, системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, у якій вказати поважні причини пропуску строку.

Верховний Суд у постановах від 29.09.2020 у справі № 640/5645/19, від 14.09.2022 у справі № 380/3358/21, від 23.11.2023 у справі № 640/15942/19 щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку про те, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Разом із тим, залишаючи позов без руху, суд першої інстанції виходив в тому числі і з того, що позивачем пропущено строки звернення до суду визначені ст. 122 КАС України.

Як встановлено судом, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху. При цьому, позивачу було визначено спосіб усунення виявлених недоліків, а саме, шляхом:

-подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, із долученням відповідних доказів;

-подання до суду квитанції про сплату судового збору в розмірі 1 713,37 грн.

19.12.2024 на виконання вимог вказаної ухвали позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, додатком до якої долучено квитанцію до платіжної інструкції про сплату судового збору від 18.12.2024 та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 20 грудня 2024 року, суд першої інстанції в описовій частині частково надав оцінку доводам позивача, що викладені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, однак в резолютивній частині ухвали не визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Тобто, повернувши позовну заяву заявнику, суд першої інстанції не надав можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, передчасно повернув позовну заяву позивачу, не залишивши останню повторно без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачеві можливості повторно повідомити інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду в разі їх наявності.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.04.2021 року по справі №640/17351/19, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку аргументам, які на думку ОСОБА_1 , є підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у даній адміністративній справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції не надає оцінки суті вказаних позивачем причин пропуску строку звернення до суду, оскільки факт порушення судом першої інстанції норм процесуального права є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Згідно позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.