Справа № 380/4314/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/4314/24 пров. № А/857/28582/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Виконавчого комітету Львівської міської ради Садового Андрія Івановича про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до голови Виконавчого комітету Львівської міської ради Садового Андрія Івановича, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність в частині не виконання пунктів 2.3, 2.4 та 2.5 рішення Львівської міської ради № 928 від 09.10.2019; зобов`язати забезпечити виконання вимоги пунктів 2.3, 2.4, 2.5 в частині нарахування плати за послугу з поводження з побутовими відходами від кількості прописаних (фактично проживаючих) осіб.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та рішення Львівської міської ради № 928 від 09.10.2019 нарахування плати за послугу з поводження з побутовими відходами здійснюється з врахуванням кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні згідно з фактичними даними, але не більше норми надання послуг з вивезення побутових відходів. У разі, якщо у житловому приміщенні фактично проживає інша кількість осіб, ніж зареєстровано, нарахування плати проводиться з врахування кількості фактично проживаючих осіб, що підтверджується відповідним актом. Вказує, що відповідно до умов договору № 7 від 01.05.2019 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком ЛКП «Рясне-402» надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення) здійснюється шляхом укладання окремого договору з виконавцем послуг, згідно з фактичними обсягами вивезених побутових відходів на підставі актів виконаних робіт і виставлених рахунків; технічне обслуговування ліфтів шляхом укладення окремого договору з виконавцем послуг на підставі актів виконаних робіт. Звертає увагу на те, що обслуговуюча компанія ТОВ «Санком» з вивозу побутових відходів проводить нарахування з розрахунку на одну особу, а управляюча компанія ЛКП «Рясне-402» - на квадратні метри квартири. Таким чином, вважає, що здійснюється завищене нарахування плати за послугу на одну особу, при однаковій площі квартири, проте не враховується кількість проживаючих осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про управління відходами» міські ради у сфері управління відходами уповноважені, зокрема, на: визначення одиниці вимірювання обсягу наданої послуги з управління побутовими відходами; затвердження норм надання послуги з управління побутовими відходами; встановлення тарифів на послугу з управління побутовими відходами, а також тарифів на збирання, перевезення, відновлення, видалення побутових відходів окремо за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні). Водночас положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про управління відходами» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. У межах наданих повноважень Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження з побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові». Відповідно до вимог законодавства з метою отримання послуг з вивезення твердих побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення) ЛКП «Рясне-402» укладено договір із виконавцем ТОВ «Санком». Таким чином, предметом спору у цій справі є спір між суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, а саме: незгода споживача із застосуванням управителем та виконавцем різних методик нарахування оплати за послугу. Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належними відповідачами у цьому спорі є управляюча компанія ЛКП «Рясне-402» та виконавець ТОВ «Санком». Зміна належними відповідачами ЛКП «Рясне-402» та ТОВ «Санком» спричинить зміну підсудності адміністративної справи, що не допускається відповідно до вимог частини 3 статті 48 КАС України. Крім того, відповідно до положень рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові» контроль за виконанням рішення покладено на заступника міського голови з питань безпеки міста, тому позовні вимоги до голови Виконавчого комітету Львівської міської ради Садового А.І. заявлені до неналежного відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Підбережник М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що виконавчий комітет Львівської міської ради ігнорує прийняте рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові», а саме не проводить коригування діючого «уніфікованого програмного забезпечення» власної розробки та змушує відповідні служби проводити нарахування з управління побутовими відходами в розрахунку за один квадратний метр, хоча відповідно до п. 2.5 рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові» нарахування повинно проводитись відповідно до кількості фактично проживаючих осіб. Вказує, що впровадження рішень міської ради належить виключно виконавчому комітету міської ради і оскільки нарахування здійснюється з використанням уніфікованого програмного забезпечення, розробленого Львівською міською радою, тому виконавчий комітет Львівської міської ради є належним відповідачем у цій справі.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові», відповідно до якого, керуючись Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про відходи», «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами» визначено послугу з поводження з побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові. У рішенні визначено одиницю виміру обсягу надання послуги, тариф на послугу, порядок нарахування плати за послугу. Також встановлено, що з метою надання послуги співвласникам багатоквартирних будинків слід здійснювати укладення договорів про надання послуги з поводження з побутовими відходами з відповідним виконавцем послуг.

З метою отримання послуги з поводження з побутовими відходами управителем будинку за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 358, ЛКП «Рясне-402» укладено договір із виконавцем - обслуговуючою компанією ТОВ «Санком».

Оскільки, на думку позивача, нарахування оплати за послугу з поводження з побутовими відходами здійснюється без врахування положень рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 928 від 09.10.2019, позивач звертався із заявами, зокрема, до управляючої компанії ЛКП «Рясне-402», Виконавчого комітету Львівської міської ради, департаменту житлового господарства, однак не отримав вмотивованої відповіді.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які заявлені до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Згідно з частиною 1 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15.10.1985, ратифікованої Законом України від 15.07.1997 №452/97-ВР, головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

Згідно зі статтею 24 Закону №280/97-ВР правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Правовий статус місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, а також в Автономній Республіці Крим визначається Конституцією України та цим Законом з особливостями, передбаченими законами про міста Київ і Севастополь.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктами 54-1 та 54-2 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як затвердження місцевих планів управління відходами, визначення адміністратора послуги з управління побутовими відходами.

Відповідно до статті 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, організація управління побутовими відходами, відходами будівництва та знесення, знешкодження та захоронення трупів тварин; розроблення та реалізація місцевих планів управління відходами; затвердження норм надання послуг з управління побутовими відходами; визначення одиниці виміру обсягу наданих послуг з управління побутовими відходами; визначення у встановленому порядку суб`єктів господарювання, які здійснюють збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів; встановлення тарифу на послугу з управління побутовими відходами та тарифів на збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів як окремих його складових та здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері управління відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про управління відходами.

Статтею 26 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX (далі Закон №2320-IX) визначено повноваження органів місцевого самоврядування у сфері управління відходами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами, зокрема, належить: затвердження місцевих планів управління відходами; вирішення питань щодо розміщення на території відповідних територіальних громад об`єктів оброблення відходів; створення пунктів роздільного збирання побутових відходів.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами, зокрема, належить: розроблення та реалізація місцевих планів управління відходами; організація управління побутовими відходами, відходами будівництва та знесення; визначення у встановленому порядку суб`єктів господарювання, які здійснюють збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів; визначення адміністратора послуги з управління побутовими відходами; визначення одиниці вимірювання обсягу наданої послуги з управління побутовими відходами; затвердження норм надання послуги з управління побутовими відходами; встановлення тарифів на послугу з управління побутовими відходами, а також тарифів на збирання, перевезення, відновлення, видалення побутових відходів окремо за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні).

Органи місцевого самоврядування здійснюють й інші повноваження у сфері управління відходами відповідно до закону.

Відповідно до статті 30 Закону Закон № 2320-IX органи місцевого самоврядування забезпечують управління побутовими відходами згідно з правилами благоустрою населеного пункту, регіональними та місцевими планами управління відходами та забезпечують кожному утворювачу побутових відходів надання послуги з управління побутовими відходами.

Згідно з положеннями статті 33 Закону №2320-IX послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту (частина 1).

Виконавцем послуги з управління побутовими відходами є суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, або адміністратор послуги з управління побутовими відходами (частина 5).

Виконавець послуги з управління побутовими відходами укладає договори з суб`єктами господарювання, які здійснюють відновлення та видалення побутових відходів. Якщо виконавцем послуги з управління побутовими відходами є адміністратор, він також укладає договори з суб`єктами господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів (частина 6).

Виконавець послуги з управління побутовими відходами укладає договори із споживачами послуги (частина 7).

Норми надання послуги з управління побутовими відходами визначаються органом місцевого самоврядування відповідно до правил, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (частина 8).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (частина 3 статті 2 Закону № 2189-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону №2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування, зокрема, належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з управління побутовими відходами.

Суб`єкти правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг визначені статтею 6 Закону №2189-VIII, відповідно до якої такими суб`єктами є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до положень статті 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина 1 статті 13 Закону №2189-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 2189-VIII договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Механізм надання суб`єктами господарювання у сфері управління відходами незалежно від форми власності послуги з управління побутовими відходами у містах, селищах і селах визначений Правилами надання послуг з поводження з побутовими відходами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2023 № 835 (далі Правила №835).

Згідно з пунктом 4 Правил № 835 органи місцевого самоврядування забезпечують управління побутовими відходами згідно з правилами благоустрою населеного пункту, регіональними та місцевими планами управління відходами та забезпечують кожному утворювачу побутових відходів надання послуги з управління побутовими відходами.

Пунктом 24 Правил № 835 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають один із договорів про надання послуги з управління побутовими відходами, визначених абзацом третім підпункту 1 або абзацом третім підпункту 2 пункту 24 цих Правил, а у разі неприйняття ними рішення та неукладення з виконавцем послуги відповідного договору укладають індивідуальний договір про надання послуги з управління побутовими відходами, що є публічним договором приєднання (пункт 25 Правил № 835).

Відповідно до пункту 26 Правил № 835 сторони узгоджують графік збирання та перевезення побутових відходів з урахуванням потреби споживача під час укладання договору про надання послуги з управління побутовими відходами.

Пунктом 27 Правил №835 передбачено, що обсяг надання послуги з управління побутовими відходами розраховується на підставі норм споживання послуги з управління побутовими відходами, затверджених органом місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Одиницею виміру обсягу наданої послуги з управління побутовими відходами є кілограм, тонна, кубічний метр або літр.

Одиниця виміру обсягу надання послуги з управління побутовими відходами встановлюється органом місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 28 Правил № 835 плата за надану послугу з управління побутовими відходами нараховується щомісяця відповідно до умов договору про надання послуги з управління побутовими відходами і тарифів, що формуються відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку згідно з частиною 4 статті 34 Закону України «Про управління відходами».

Із матеріалів справи слідує, що у межах наданих повноважень Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові» (далі Рішення).

Відповідно до вищевказаного Рішення, керуючись Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про відходи», «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами» виконавчий комітет вирішив: визначити послугу з поводження з побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові.

Згідно з пунктом 2.1. Рішення одиницею виміру обсягу надання послуги з поводження з побутовими відходами є тонна.

Тариф на послугу з поводження з побутовими відходами є сумою тарифів на послуги з вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів (пункт 2.2. Рішення).

Відповідно до пункту 2.3. Рішення нарахування плати за послугу з поводження з побутовими відходами здійснюється з врахуванням кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях згідно з фактичними даними, але не більше норми надання послуг з вивезення побутових відходів.

Нарахування плати за послугу з поводження з побутовими відходами власникам житлових приміщень, у яких відсутні зареєстровані особи, здійснюється з розрахунку на 1 особу (пункт 2.4. Рішення).

Згідно з пунктом 2.5. Рішення у разі, якщо у житловому приміщенні фактично проживає інша кількість осіб ніж зареєстровано, нарахування плати проводиться з врахуванням кількості фактично проживаючих осіб, що підтверджується відповідним актом (додається).

У разі укладення індивідуальних договорів у рахунок на оплату може бути додано плату за абонентське обслуговування, розмір якої розраховується виконавцем та не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. У разі укладення колективних договорів у вартість комунальної послуги не включається плата за абонентське обслуговування (пункт 2.6. Рішення).

Відповідно до пункту 2.7. Рішення співвласники багатоквартирного будинку самостійно вибирають одну з моделей організації договірних відносин (індивідуальні чи колективні договори) та одного виконавця послуг з поводження з побутовими відходами.

Пунктом 3 Рішення передбачено, що співвласникам багатоквартирних будинків здійснювати укладення договорів про надання послуги з поводження з побутовими відходами з відповідним виконавцем послуг з врахуванням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами відповідно до обраної у встановленому порядку моделі організації договірних відносин (індивідуальні чи колективні договори).

Виконавцям послуг з поводження з відходами здійснювати укладення договорів зі споживачами про надання послуг з поводження з побутовими відходами згідно з обраною співвласниками багатоквартирних будинків моделлю організації договірних відносин з врахуванням вимог нормативних документів щодо частоти забору побутових відходів, необхідної кількості контейнерної тари для забезпечення збору побутових відходів та роздільного збору вторинної сировини (пункт 4 Рішення).

Відповідно до пункту 5 Рішення контроль за виконанням рішення покладено на заступника міського голови з питань безпеки міста.

З матеріалів справи слідує, що за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 358 між уповноваженою особою зборів співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_1 та директором управляючої компанії ЛКП «Рясне-402» укладено договір № 7 від 01.05.2019 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до умов договору надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення) шляхом укладання окремого договору з виконавцем послуг, згідно з фактичними обсягами вивезених побутових відходів на підставі актів виконаних робіт і виставлених рахунків; технічне обслуговування ліфтів шляхом укладення окремого договору з виконавцем послуг на підставі актів виконаних робіт (пункт 2.1. Договору).

З метою надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення) ЛКП «Рясне-402» укладено договір із виконавцем ТОВ «Санком».

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що обслуговуюча компанія з вивозу побутових відходів ТОВ «Санком» проводить нарахування плати за послугу з розрахунку на одну особу, а управляюча компанія ЛКП «Рясне-402» - на квадратні метри квартири і просив захистити порушені права шляхом зобов`язання голови Виконавчого комітету Садового Андрія Івановича забезпечити виконання вимоги пунктів 2.3, 2.4, 2.5 Рішення в частині нарахування плати за послугу з поводження з побутовими відходами від кількості прописаних (фактично проживаючих) осіб.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач у цій справі подав позов до неналежного відповідача, оскільки належними відповідачами є управляюча компаніяЛКП «Рясне-402» та виконавецьТОВ «Санком».

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно з частиною 3 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки можливість заміни неналежного відповідача передбачена викладеними процесуальними нормами.

Водночас визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Проте встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Для правильного вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права позивача, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що залучення співвідповідача чи заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції та за умови, що це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.04.2024 у справі №260/1084/19.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18).

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові (пункт 8.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, провадження №12-31гс22).

Відповідно до положень Закону № 280/97-ВР та Закону № 2320-IX міські ради у сфері управління відходами уповноважені, зокрема, на визначення одиниці вимірювання обсягу наданої послуги з управління побутовими відходами; затвердження норм надання послуги з управління побутовими відходами; встановлення тарифів на послугу з управління побутовими відходами, а також тарифів на збирання, перевезення, відновлення, видалення побутових відходів окремо за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні).

Водночас положеннями Закону № 2320-IX та Закону № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Суб`єкти правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг визначені статтею 6 Закону №2189-VIII, відповідно до якої такими суб`єктами є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

У зв`язку із цим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що органи місцевого самоврядування, зокрема, міські ради не входять до складу суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відносини між такими суб`єктами визначаються на договірних засадах.

Виконавчий комітет Львівської міської ради в межах повноважень, наданих положеннями зазначених законів, прийняв Рішення, яким визначив одиницю виміру обсягу надання послуги, тариф на послугу, порядок нарахування плати за послугу. Також, визначив, що з метою надання послуги співвласникам багатоквартирних будинків необхідно здійснити укладення договорів про надання послуги з поводження з побутовими відходами з відповідним виконавцем послуг.

Відповідно до вимог законодавства з метою отримання послуг з вивезення твердих побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення) ЛКП «Рясне-402» укладено договір із виконавцем ТОВ «Санком», що не заперечується сторонами.

Однак, управитель та виконавець здійснюють нарахування оплати за послугу за різними методами та без врахування положень, зокрема, рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові».

Таким чином, предметом спору у цій справі фактично є спір між суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, а саме незгода споживача із застосуванням управителем та виконавцем різних методик нарахування оплати за послугу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належними відповідачами у цьому спорі є управляюча компанія ЛКП «Рясне-402» та виконавець ТОВ «Санком».

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що споживач має право вимагати захисту своїх прав в рамках Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Розгляд справ про захист прав споживачів здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведені вище висновки, зміна належними відповідачами ЛКП «Рясне-402» та ТОВ «Санком» спричинить зміну підсудності адміністративної справи, що не допускається відповідно до вимог частини 3 статті 48 КАС України.

Доводи скаржника про те, що Виконавчий комітет Львівської міської ради не проводить коригування діючого «уніфікованого програмного забезпечення» власної розробки та змушує відповідні служби проводити нарахування з управління побутовими відходами в розрахунку за один квадратний метр, є необгрунтованими, оскліьки не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень рішення № 928 від 09.10.2019 «Про визначення послуги з поводження побутовими відходами окремою комунальною послугою у м. Львові» контроль за виконанням рішення покладено на заступника міського голови з питань безпеки міста.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ЛКП «Рясне-402», в якому просив: зобов`язати проводити нарахування за послугу з поводження з побутовими відходами відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Рішення Львівської міської ради за № 928 від 09.10.2019; провести перерахунок сплати за вказану послугу за останні три роки (2020-2022) та повернути безпідставно витребувані кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024 у справі № 466/9603/23 позов задоволено частково. Зобов`язано ЛКП «Рясне - 402» провести перерахунок нарахування за послугу з поводження з побутовими відходами ОСОБА_1 , за адресою проживання: Шевченка, 358 , починаючи з 18.09.2020, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Рішення Львівської міської ради №928 від 09.10.2019. В решті вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 466/9603/23, яке набрало законної сили, апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Рясне - 402» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 січня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Рясне - 402», третя особа ОСОБА_2 , про зобов`язання до вчинення дій та проведення перерахунку за комунальні послуги відмовлено.

У постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 466/9603/23, яка набрала законної сили, колегія суддів Львівського апеляційного суду прийшла до висновку про безпідставність тверджень позивача про неправильність нарахування плати за надання послуги з вивезення твердих побутових відходів (збирання, зберігання вивезення), оскільки така правомірно нараховується відповідачем з урахуванням загальної площі квартири позивача.

Враховуючи вищенаведене, заявлені позовні вимоги до голови Виконавчого комітету Львівської міської ради Садового А.І. не підлягають задоволенню, оскільки такі заявлені до неналежного відповідача.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 380/4314/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін