Справа № 460/20432/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/20432/23 пров. № А/857/28507/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украса" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (головуючий суддя Махаринець Д.Є., м. Рівне) у справі №460/20432/23 за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, Товариства з обмеженою відповідальністю "Украса" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся в суд із адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, ТОВ "Украса", в якому просить визнати протиправною бездіяльність ТОВ "Украса" стосовно невжиття заходів щодо збереження та утримання у постійній готовності до використання за призначенням упродовж усього терміну дії Договору №1-2010 захисних споруд цивільного захисту сховища № 65013 та сховища №65031, що розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 19; визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях стосовно нездійснення контролю за збереженням та утриманням у постійній готовності до використання за призначенням захисних споруд цивільного захисту сховища № 65013 та сховища №65031; зобов`язати ТОВ Украса вжити заходів щодо приведення їх в належний технічний стан та готовність до укриття населення відповідно до "Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту", затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Украса" оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що прокурором порушено вимоги законодавства України щодо звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки попередньо, до звернення до суду, не повідомлено про це Регіональне відділення ФДМ України по Рівненській та Житомирській областях, що є уповноваженим органом у спірних правовідносинах. Вказує про відсутність у ТОВ «Украса» обов`язку з утримання споруд цивільного захисту, а акти перевірок не свідчать про неналежне виконання ТОВ «Украса» умов договору. Наголошує про неможливість приведення сховищ у готовий стан, оскільки останні не відповідають ДБН, протипожежним та санітарно-гігієнічним нормам. Зазначає, що суд першої інстанції помилково поклав обов`язки на ТОВ «Украса», оскільки такі повинен нести балансоутримувач сховищ.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.01.2010 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (Орган управління) з ТОВ Украса було укладено договір безоплатного зберігання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) № 1-2010 (далі - Договір № 1-2010).

За умовами п. 1.1 Договору № 1-2010 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області (Орган управління) передає, а ТОВ "Украса" (Зберігач) приймає на себе зобов`язання щодо зберігання майна (захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) № 65030 та № 65013, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 19).

Склад, балансова (залишкова) вартість та стан майна визначається в акті приймання-передачі, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно п.1.1 Договору №1-2010 передача майна здійснюється на підставі акту прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною даного договору.

13.01.2010 між сторонами підписано акт прийому-передачі даних об`єктів цивільної оборони № 65030 площею 296,7 кв.м. та № 65013 площею 85 кв.м.

За інформацією Регіонального відділення ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях (лист від 14.06.2023 за № 10-03-1864) Договір на даний час є чинним.

14.01.2011 та 29.08.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області та ТОВ "Украса" були укладені додаткові угоди до договору утримання державного майна № 1-2010 (Об`єкта цивільної оборони) від 13 січня 2010р..

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів щодо збереження та утримання у постійній готовності до використання за призначенням упродовж усього терміну дії Договору №1-2010 захисних споруд цивільного захисту сховища № 65013 та сховища №65031, що розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 19, прокурор в інтересах держави звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Кодексу цивільного захисту України Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - центральні органи виконавчої влади), органів державної влади, що не входять до системи центральних органів виконавчої влади (далі - інші органи державної влади), Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, встановлює права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (далі - суб`єкти господарювання), а також інших юридичних осіб.

Пунктами 15 та 16 ч. 1 ст. 20 Кодексу цивільного захисту України визначено, що до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить: забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту; здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні).

Згідно ст. 32 Кодексу цивільного захисту України до захисних споруд цивільного захисту належать:

сховище - це герметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом виключення або зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, що можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, застосування зброї масового ураження та звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів;

протирадіаційне укриття - це негерметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, включення об`єктів до складу та виключення таких об`єктів з фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 8 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України фінансування заходів щодо проектування та будівництва об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту та пристосування інших об`єктів для укриття населення може здійснюватися за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів суб`єктів господарювання, інших юридичних осіб та інших не заборонених законодавством джерел. Утримання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням та експлуатація таких об`єктів здійснюються їх власниками, користувачами, юридичними особами, на балансі яких вони перебувають (у тому числі утримання та експлуатація споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів та інших не заборонених законодавством джерел.

Відповідно до пункту 3 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд із фонду та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №138 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

балансоутримувачі захисних споруд - власники, користувачі, юридичні особи, на балансі яких перебувають захисні споруди (у тому числі споруди, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації);

утримання захисних споруд - комплекс заходів організаційного, матеріально-технічного, інженерного, фінансового та іншого характеру, що спрямовані на забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням.

Пунктами 9, 10 Порядку №138 визначено, що утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами. Балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд та інших споруд, що повинні використовуватися для укриття населення, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення у готовність до використання за призначенням відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд. Конкретний строк приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням (крім споруд, що відповідно до законодавства повинні перебувати в постійній готовності) зазначається в паспорті захисної споруди, а саме: не більше 12 годин - для захисних споруд, призначених для укриття працівників (персоналу, найбільшої працюючої зміни) суб`єктів господарювання, віднесених до відповідних категорій цивільного захисту; не більше 24 годин - для інших захисних споруд, споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів.

Згідно із пунктом 11 Порядку №138 вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд визначаються МВС.

Відповідно до пункту 16 частини другої статті 17 Кодексу цивільного захисту, пунктів 11, 18, 19 і 27 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138, з метою визначення вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, критеріїв неможливості подальшого утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, оформлення документів, що підтверджують таку неможливість, а також визначення зразків документів паперового обліку фонду захисних споруд, запровадження системи їх нумерації Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 № 579 затверджено Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту (далі Вимоги №579).

Підпунктом 1 пункту 2 розділу VI Вимог №579 передбачено, що для забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням їх балансоутримувачі здійснюють оцінку стану їх готовності, організовують періодичні огляди стану захисних споруд, перевірку працездатності їх основного обладнання, планують і проводять технічне обслуговування обладнання та систем життєзабезпечення захисних споруд.

Згідно із підпунктом 2 пункту 2 розділу VI Вимог №579 оцінка стану готовності захисних споруд (далі - оцінка стану готовності) здійснюється щороку з метою виявлення недоліків у стані утримання та експлуатації захисних споруд, передбачення заходів щодо приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням. Крім того, оцінка стану готовності здійснюється в таких випадках: у разі проведення технічної інвентаризації захисної споруди як об`єкта нерухомого майна; у разі підготовки пропозицій щодо подальшого використання захисної споруди; після пожеж, аварій, катастроф та інших надзвичайних ситуацій, що могли негативно вплинути на технічний стан захисної споруди; у разі здійснення ДСНС заходів державного нагляду (контролю) за станом готовності захисних споруд відповідно до Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі - нагляд).

За результатами оцінки стану готовності складається акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту за формою згідно з додатком 11 до цих Вимог.

Результати оцінки стану готовності, отримані під час нагляду, ураховуються під час складення документів (актів, приписів) за його результатами (підпункт 4 пункту 2 розділу VI Вимог №579).

За приписами підпунктів 8, 9 пункту 2 розділу VI Вимог №579 під час оцінки стану готовності перевіряються: загальний стан приміщень, входів, оголовків аварійних виходів, гідроізоляції, повітрозабірних і витяжних каналів, обвалування окремо розташованих і підсипки покриття у вбудованих захисних спорудах, покрівлі та бічних поверхонь гірничих виробок, кріплень і захисно-герметичних перемичок (зовнішнім оглядом); двері (ворота, ставні), механізми задраювання, захисні пристрої, системи вентиляції, водопостачання, каналізації, електропостачання, зв`язку, автоматики та іншого інженерного обладнання (випробуванням на працездатність); температура і відносна вологість повітря всередині захисної споруди; наявність і стан засобів пожежогасіння; герметичність захисної споруди, справність ДЕС, експлуатація в режимі захисної споруди протягом 6 годин з перевіркою роботи в режимі чистої вентиляції і фільтровентиляції (у сховищах).

За результатами оцінки стану готовності захисну споруду може бути визнано як готову, обмежено готову або неготову до використання за призначенням.

Захисна споруда вважається обмежено готовою або неготовою, якщо вона має хоча б один із недоліків, зазначених в основних недоліках в утриманні захисних споруд, що погіршують стан їх готовності, наведених у додатку 13 до цих Вимог.

Як встановлено судом першої інстанції, 13.01.2010 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (Орган управління) укладено з ТОВ Украса (Зберігач) договір безоплатного зберігання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) № 1-2010, за умовами якого орган управління передає, а зберігач приймає на себе зобов`язання щодо зберігання майна (захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) № 65030 та № 65013, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 19).

Пунктом 1.2 Договору № 1-2010 визначено, що сторони виходять з того, що Зберігач при здійсненні зберігання майна, що є предметом даного Договору, дотримується обмежень щодо користування і розпорядження майном, відповідно до цього Договору.

Відповідно до розділу 2 Договору № 1-2010 зберігач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення та підтримки переданих на зберігання об`єктів цивільної оборони сховища № 65030 та сховища № 65013 у постійній готовності до використання за призначенням упродовж усього терміну дії Договору.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору № 1-2010 зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна переданого йому на зберігання, зокрема об`єктів цивільної оборони (сховищ № 65030 та № 65013) з моменту отримання майна від Органу управління до моменту його повернення.

Зберігача повідомлено про усі властивості переданого йому майна, особливості його зберігання та утримання (п 3.5 Договору № 1-2010).

Пунктом 2.1.1 Договору № 1-2010 на зберігача покладено обов`язок щоквартально подавати до органу управління звіт про стан майна та його використання.

Пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Договору № 1-2010 на орган управління покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням зберігачем вимог нормативних документів та цього договору щодо зберігання переданого йому майна. Надавати, разом із територіальними органами МНС, структурними підрозділами органів виконавчої влади з питань надзвичайних ситуацій, методичну допомогу Зберігачу у здійсненні ним заходів щодо зберігання переданого йому майна (захисної споруди, їх інженерно-технічного та спеціального обладнання, засобів зв`язку) та утримання його в належному стані.

Згідно п.1.1 Договору №1-2010 передача майна здійснюється на підставі акту прийому-передачі майна, який є невід`ємною частиною даного договору.

13.01.2010 між сторонами підписано акт прийому-передачі даних об`єктів цивільної оборони № 65030 площею 296,7 кв.м. та № 65013 площею 85 кв.м.

Згідно листа Регіонального відділення ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях від 14.06.2023 № 10-03-1864 Договір № 1-2010 на даний час є чинним, доказів про закінчення строку дії договору апелянтом не надано.

Таким чином, за договором безоплатного зберігання від 13.01.2010 за № 1-2010 апелянт взяв на себе зобов`язання вживати усіх необхідних заходів для забезпечення зберігання державного майна та забезпечення його утримання протягом усього строку зберігання (п. 2.1.2 Договору № 1-2010).

Пунктом 2.1.6 розділу 2 Договору № 1-2010 закріплено, що зберігач зобов`язаний утримувати передані йому на зберігання об`єкти цивільної оборони сховища № 65030 та сховища № 65013 відповідно до вимог Інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, затвердженої наказом МНС від 09.10.2006 № 653 (далі Інструкція №653)

Відповідно до п. 2.5 Інструкції №653 підприємства, організації та установи, що утримують захисні споруди, незалежно від форм власності та господарювання призначають відповідальних осіб, в обов`язки яких входить здійснення систематичного контролю за правильним утриманням приміщень, збереженням захисних пристроїв та інженерно-технічного обладнання захисних споруд. У окремо розміщених захисних спорудах, як правило, призначається штатна одиниця - комендант.

Підтримка належного технічного стану приміщень захисних споруд і їх ремонт проводиться відповідно до діючих положень про проведення планово-попереджувальних ремонтів будівель і споруд залежно від їх призначення у мирний час.

Для ремонту будівельних конструкцій і спеціального обладнання захисних споруд передбачені два види ремонту - поточний і капітальний.

До поточного ремонту належать роботи зі систематичного і своєчасного захисту конструкцій від передчасного зношення шляхом проведення запобіжних заходів і усунення дрібних пошкоджень і поломок. При поточному ремонті захисна споруда може використовуватись за прямим призначенням.

До капітального ремонту належать роботи, у процесі яких проводиться заміна та підсилення зношених конструкцій споруди. Для проведення капітального ремонту обов`язкове розроблення в установленому порядку проектно-кошторисної документації.

Зміст технічного обслуговування та планово-попереджувальних ремонтів:

Технічне обслуговування №1 :

- зовнішній догляд за обладнанням;

- перевірка стану кріпильних з`єднань, наявності та стану мастила, справності контрольно-вимірювальних приладів.

Технічне обслуговування № 2:

- виконання робіт, які входять у технічне обслуговування № 1;

- випробовування спеціального обладнання у роботі.

Технічне обслуговування № 3:

- виконання робіт, які входять у технічне обслуговування № 1, 2;

- поповнення або заміна мастила, заміна набивки у сальниках.

Поточний ремонт:

- виконання робіт, передбачених технічним обслуговуванням № 3;

- розбирання деяких вузлів для заміни швидкозношуючих деталей, стан яких не забезпечує роботу обладнання до чергового ремонту;

- поновлення посадок, регулювання люфту та зазорів зношених деталей;

- притирання пробок клапанів, кранів або їх заміна;

- заміна прокладок трубопроводів, підтягування кріпильних деталей;

- заміна при необхідності електричних контактів, пускових кнопок, вимикачів, ділянок кабелів та проводів;

- чищення і промивання трубопроводів і мереж;

- огляд і при необхідності дрібний ремонт редукторів та з`єднувальних муфт;

- заміна несправних електровимірювальних приладів;

- заміна мастила, регулювання та випробовування обладнання;

- виявлення інших дефектів та їх усунення;

- поновлення пофарбованого покриття;

Результати технічного обслуговування і ремонтів відображуються у журналах перевірки стану сховищ (протирадіаційних укриттів).

Водночас, з інформації ГУ ДСНС у Рівненській області (лист від 28.11.2022 лист № 62 05-5312/62 23/2) та Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації (лист від 28.11.2022 №вих-1/2970/03-07/22) вбачається, що сховище № 65030 та сховище № 65013 є не готовими до експлуатації та укриття населення.

Неготовність та непридатність до укриття населення сховища № 65013 також підтверджується актом оперативного огляду об`єкта (будівлі, споруди) щодо можливості його використання для укриття населення від 04.06.2023 (проведеного за участі провідного спеціаліста відділу державної служби з надзвичайних ситуацій), а також акти комплексних перевірок (спеціальних оглядів) захисних споруд цивільної оборони (сховища № 65013 та № 65030) від 10.04.2016 та від 06.03.2015.

Також з матеріалів справи вбачається, що станом на 2013-2014 роки об`єкти цивільної оборони сховища № 65013 та № 65030, відповідно до актів комплексних перевірок (спеціальних оглядів) захисних споруд цивільної оборони від 28.11.2013 та інформації управління з питань надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Рівненської міської ради (станом на 14.08.2014), мали статус обмежено готові.

Відтак, наявні підстави стверджувати, що за час перебування об`єктів цивільної оборони (сховищ № 65013 та № 65030) на зберіганні відповідача-2 стан спірного державного майна погіршився, зокрема стан придатності з рівня обмежено готове перейшло в рівень не готове.

Доводи апелянта про відсутність у ТОВ «Украса» обов`язку з утримання споруд цивільного захисту, оскільки такі повинен нести балансоутримувач сховищ, колегія суддів не приймає, з огляду на таке.

19.05.1999 Фондом державного майна України та Міністерством економіки України видано наказ № 908/68, яким затверджено Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі (далі Положення).

Одним із способів такого управління державним майном Положенням визначено передачу майна господарським товариствам, у тому числі у разі ліквідації балансоутримувача, на умовах відповідного договору безоплатного зберігання (п. 1.4 Положення).

Саме тому, у зв`язку з ліквідацією балансоутримувача захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) - сховища № 65030 та № 65013 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області 13.01.2010 було укладено з ТОВ «Украса» договір безоплатного їх зберігання № 1-2010, за умовами якого ТОВ «Украса» прийняло на себе не лише зобов`язання щодо зберігання майна (захисних споруд № 65030 та № 65013, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 19), але також зобов`язання щодо вжиття всіх необхідних заходів для забезпечення та підтримки переданих на зберігання об`єктів цивільної оборони у постійній готовності до використання за призначенням упродовж усього терміну дії Договору.

Згідно Договору №1-2010 обов`язок ТОВ «Украса» зводився не лише до збереження майна, але і його утримання відповідно до вимог Інструкції № 653.

При цьому, втрата чинності Інструкції 09.07.2018, на що покликається апелянт, не звільняла його від утримання захисних споруд у подальшому, оскільки договір № 1-2010 не втрачав чинність та не припиняв свою дію.

Крім того, в матеріалах справи наявні акти комплексних перевірок (спеціальних оглядів) захисної споруди цивільної оборони (сховища № 65013 та № 65030) від 10.04.2016, від 06.03.2015, відповідно до яких захисні споруди були не готовими до використання за призначенням, відповідно збереження захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) № 65030 та № 65013 ТОВ «Украса» здійснювалося з порушенням умов договору №1-2010 від 13.01.2010, оскільки утримання споруд цивільного захисту здійснювалося з недотриманням вимог Інструкції № 653 (чинної на той момент).

Наведене вище дає усі підстави стверджувати, що відповідач ТОВ «Украса» зобов`язане вживати всіх необхідних заходів для забезпечення зберігання та утримання переданих на зберігання об`єктів цивільної оборони сховища № 65030 та сховища № 65013 у постійній готовності до використання за призначенням упродовж усього терміну дії Договору №1- 2010 від 13.01.2010, однак зазначені взяті на себе зобов`язання за Договором не виконувало, що призвело до неготовності та непридатності даних сховищ (об`єктів цивільного захисту) для використання за призначенням.

В матеріалах справи відсутні докази проведення апелянтом, починаючи з дати укладання договору №1-2010 від 13.01.2010 по даний час, будь-яких робіт з технічного обслуговування об`єктів цивільної оборони (сховища № 65013 та № 65030), їх поточного та капітального ремонтів, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протиправна бездіяльність зберігача ТОВ Украса щодо незабезпечення збереження та утримання захисних споруд № 65013 та № 65030 призвела до того, що дані об`єкти цивільної оборони тривалий час є не готовими до експлуатації та укриття населення.

Апеляційний суд наголошує, що невжиття відповідачем зазначених заходів з метою приведення сховищ до стану готовності суперечить інтересам держави у сфері підготовки країни до оборони в умовах воєнного стану та захисту життя людини.

Щодо доводів апелянта про недотримання прокурором вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», то колегія суддів зазначає, що у прокурора, який вживає заходи представницького характеру без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, та набуває статусу позивача, даний обов`язок відсутній.

Оскільки Регіональне управління Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях визначено відповідачем у цій справі та пред`явлено до останнього вимоги, наявні підстави для звернення до суду прокурора саме як самостійного позивача.

Подібні за змістом правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, постанові Верховного Суду від 08.12.2020 у справі №908/1664/19.

Саме тому, набувши статусу позивача, Рівненською окружною прокуратурою не скеровувалися повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, оскільки такий є відповідачем у справі, а не особою, інтереси якої має намір представляти прокурор.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украса" залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №460/20432/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар