Справа № 520/7987/25
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору

14.04.2025 р. Справа № 520/7987/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши клопотання позивача про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору за подання адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () № 44 від 20.01.2025, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 08 липня 2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно із п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Крім того, разом із позовною заявою позивач надав клопотання в якому просить звільнити або відстрочити сплату судового збору за подання вказаного адміністративного позову.

В обгрунтування зазначеного клопотання позивач зазначає, що предметом позову є саме захист соціальних прав, передбачених ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ст. 46 Конституції України. Внаслідок протиправних дій органу Пенсійного фонду України, позивач по нині позбавлений права на призначення пільгової пенсії за списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Позивач також зазначає, що оскільки станом на теперішній час її дохід за попередній 2024 рік недостатній для сплати судового збору, відтак сплата судового збору є для позивача на теперішній час непомірним тягарем та об`єктивно перешкоджає доступу до правосуддя.

Отже, вирішуючи юридичну долю поданого позивачем процесуального документа з питань звільнення (відстрочення) від сплати судового збору, суд керується наступними мотивами та міркуваннями.

Позивачем заявлено клопотання про звільнення (відстрочення) його від сплати судового збору у зв`язку із тим, що сума сплати за подання вказаної позовної заяви перевищує 5% річного доходу позивача за 2024 рік, а тому має право на звільнення судом від сплати судового збору.

Так, статтею 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Суд зазначає, що позивач не відноситься до категорії осіб, які відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" мають пільги щодо сплати судового збору.

Проте, відповідно до статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалах від 28.09.2015 по справі № 21-5496а15 та від 18.02.2016 по справі 826/6756/15.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за виключних умов зокрема, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст.73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивачем до поданого клопотання долучені відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 21.03.2025.

Як вбачається з вказаної довідки, у 2024 році розмір сукупного річного доходу позивача, з відрахуванням податків та зборів, становив 22423,85 грн.

Частиною 2 статті 132 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривень.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі позовна вимога немайнового характеру, а отже ставка судового збору за подання позову, з урахуванням частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", становить 968,96 грн..

Отже, з огляду на зміст позовних вимог немайнового характеру згідно положень Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір судового збору за подання даної позовної заяви складає 968,96 грн., що не перевищує 5% річного доходу позивача (22423,85 * 5 % = 1121,19 грн).

Водночас суд зазначає, що право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського Суду з прав людини від 13.01.2000 р. по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 р. по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі № 520/24454/23.

Суд зауважує, що позивач звернувся до суду з позовом про захист соціальних прав, а саме - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №44 від 20.01.2025, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Так, зважаючи на майновий стан позивача, враховуючи викладені у клопотанні обставини, а також з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку про наявність підстав для відстрочення сплати судових витрат до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 133, 248, 294, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання позивача про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору за подання адміністративного позову по справі №520/7987/25 - задовольнити.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення в адміністративній справі №520/7987/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.О. Супрун