Справа № 440/10004/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10004/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якій просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 97 від 29.03.2024 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до ОСОБА_1 страхового стажу період роботи з 30.09.1988 по 30.09.1989, який безпідставно не враховано, та призначити пенсію за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту настання пенсійного віку, а саме з 09 січня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №97 від 29.03.2024 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 29 років 0 місяців 12 днів. Позивач звертала увагу, що згідно судового рішення з посиланням на записи №7 від 01.01.1988 та №8 від 30.09.1989 у трудовій книжці до страхового стажу зараховано період роботи з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, проте період роботи з 30.09.1988 по 30.09.1989 у Первомайському відділенні Агропромбанка на посаді касира -експерта другого розряду безпідставно не враховано до страхового стажу.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с. 70-72/, посилаючись на те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду №440/6826/23 від 24.07.2023 з врахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 від 16.02.2023 на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідка про підтвердження стажу, свідоцтва про народження дітей) страховий стаж складає 29 років 0 місяців 12 днів. Прийнято рішення: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Представник відповідача вказував, що за записами трудової книжки НОМЕР_2 від 04.09.1980 позивач з 01.01.1988 по 30.09.1989 працювала на посаді касира-експерта другого розряду Первомайського відділення Агропромбанку (записи №7-8), даний запис містить виправлення в наказі про звільнення, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою суду від 21.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/10004/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.09.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшли витребувані судом документи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 16 лютого 2023 року до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 97 від 23 лютого 2023 року відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1989 року - виправлення в наказі про звільнення.

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 97 від 06 березня 2023 року відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. При цьому не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року, оскільки запис не завірений підписом та печаткою, з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, так як наявне виправлення в номері наказу про звільнення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 по справі №440/6826/23 (посилання з Єдиного державного реєстру судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/112377306) позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 97 від 23 лютого 2023 року про відмову у призначенні пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області № 97 від 06 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 по справі № 440/6826/23 - скасовано в частині Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком. Прийнято в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 -залишено без змін /а.с. 11 - 19/.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду №440/6826/23 від 24.07.2023 з врахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 повторно розглянуло звернення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 16.02.2023 на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії №97 від 29.03.2024 року /а.с. 25/.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідка про підтвердження стажу, свідоцтва про народження дітей) страховий стаж складає 29 років 0 місяців 12 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди згідно поданих документів. Відтак прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 97 від 29.03.2024, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, зокрема, такі пенсійні виплати, як пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /частина друга статті 24 Закону №1058-IV/.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Частинами 1, 3 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Предметом спору у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №97 від 29.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зазначене рішення прийнято за наслідками повторного розгляду звернення гр. ОСОБА_1 від 16.02.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду №440/6826/23 від 24.07.2023 з врахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 /а.с. 25/.

Із змісту рішення №97 від 29.03.2024 року слідує, що підставою для відмови у призначення пенсії послугувала відсутність необхідного страхового стажу заявниці. Так, органом Пенсійного фонду згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідка про підтвердження стажу, свідоцтва про народження дітей) встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 0 місяців 12 днів. При цьому у рішенні зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди згідно поданих документів.

Надаючи правову оцінку мотивам, покладеним в основу спірного рішення, суд виходить з такого.

В силу вимог статті 26 Закону № 1058-ІV необхідними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення віку 60 років та наявність страхового стажу у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 16.02.2023, тобто після досягнення 60 років.

За наслідком розгляду вперше заяви позивача від 16.02.2023, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії № 97 від 06 березня 2023 року у зв`язку з відсутністю страхового стажу, вказуючи, що страховий стаж заявниці складає 28 років 2 місяці 18 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року, оскільки запис не завірений підписом та печаткою, з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, так як наявне виправлення в номері наказу про звільнення.

Рішення про відмову у призначенні пенсії № 97 від 06 березня 2023 року було предметом судового оскарження у справі №440/6826/23.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі №440/6826/23, зокрема, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком /а.с. 11 - 19/.

У спірному рішенні за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 0 місяців 12 днів, тобто відповідачем зараховано зазначений у судовому рішенні у справі № 440/6826/23 страховий стаж позивача з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року - 9 місяців 24 дні.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 містить записи:

- № 7 від 01 січня 1988 року, згідно з яким позивача зараховано у Першотравневому відділенні Агропромбанку на посаду касира -експерта другого розряду у порядку переведення з Першотравневого відділення Держбанку, наказ № 1 від 31.12.1987;

- № 8 від 30 вересня 1989 року , відповідно до якого позивача звільнено за власним бажанням, наказ № 37 від 02.10.1989 /а.с. 43/.

Отже, період роботи позивача з 01.01.1988 по 30.09.1989 підтверджено трудовою книжкою, яка в силу вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Разом з тим, із спірного рішення, відзиву відповідача вбачається, що відповідачем зараховано страховий стаж позивача лише з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року на виконання судового рішення у справі № 440/6826/23.

Таким чином відповідачем не зараховано страховий стаж позивача з 01.10.1988 по 30.09.1989 на посаді касира -експерта другого розряду у Першотравневому відділенні Агропромбанку.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що запис у трудовій книжці позивача містить виправлення у наказі про звільнення, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що дійсно у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 запис про звільнення позивача № 8 від 30 вересня 1989 року містить посилання на наказ № 37 від 02.10.1989 і номер наказу зазначено із виправленням цифри "7".

Водночас суд бере до уваги, що на час спірного періоду роботи позивача діяла Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно з пунктом 2.5. Інструкції № 162 у випадку виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагороди та заохочення та ін., виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був внесений запис.

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162, не застосовується із прийняттям Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 1.2. Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що відповідно до законодавства відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 , у постанові від 09 серпня 2019 року по справі № 654/890/17 та ін.

У постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, суд констатує, що відповідальність за виправлення у номері наказу на звільнення під час внесення запису № 8 у трудову книжку позивача покладається на роботодавця і позивач не може бути позбавлений права на соціальний захист внаслідок порушення правил заповнення трудової книжки роботодавцем. Крім того, суд зауважує, що запис про звільнення позивача № 8 містить чітку дату звільнення позивача - 30.09.1989, дату наказу - 02.10.1989, а також засвідчений підписом уповноваженої особи роботодавця та печаткою установи, а відтак виправлення у номері наказу не спростовує факт звільнення позивача та період роботи позивача до дати звільнення включно.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що пенсійним органом протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.10.1988 по 30.09.1989 до загального страхового стажу, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Виходячи з наведеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №97 від 29.03.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01 жовтня 1988 року по 30 вересня 1989 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком, задовольнивши відповідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи - 30.09.1988 відсутні, оскільки постановою Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі № 440/6826/23 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року та з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 і судом встановлено, що на виконання цього судового рішення відповідачем зараховано, зокрема, страховий стаж позивача з 01 січня 1988 року по 30 вересня 1988 року включно. Відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту настання пенсійного віку, а саме з 09 січня 2023 року, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу / призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача у повному розмірі.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, буд. 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026, ідентифікаційний код 13358826) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області від 29.03.2024 №97 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01 жовтня 1988 року по 30 вересня 1989 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол