Справа № 520/27711/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/27711/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 16.01.25 у справі № 520/27711/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради щодо відмови в призначенні допомоги на проживання ОСОБА_1 , що передбачена як внутрішньо переміщеній особі відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року за № 332;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату позивачу допомоги на проживання відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року за № 332.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про відмову у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання №1460/0/872-24 від 18.07.2024.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332, з дати подання заяви 25.12.2023.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що в паспорті ОСОБА_1 вказано, що з 23.12.2019 він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим до його випадку було застосовано абзац 3 пункту 5 Порядку № 332. Відповідно до Реєстру пошкодженого та знищеного майна інформаційне повідомлення щодо квартири АДРЕСА_2 , не надавалось. Враховуючи вищевикладене, рішенням 50000-24-1 від 08.01.2024 в призначенні надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам по заяві ОСОБА_1 від 25.12.2023 було відмовлено. Окрім того, відповідач посилається на пропуск строку звернення до суду у цій справі позивачем.

За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач 25.12.2023 звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради з питання видачі довідки ВПО.

У своїй заяві про взяття на облік ВПО позивач зазначив, зокрема, що на момент початку війни (24.02.2022) він мешкав за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , а до Салтівського району м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 , перемістився 25.12.2023.

В якості доказів, що підтверджують факт проживання позивача на території с. Просторе Луганської області, з якої він, відповідно до заяви про взяття на облік ВПО, здійснив внутрішнє переміщення з метою уникнення негативних наслідків повномасштабного вторгнення рф в Україну 24.02.2022, заявник надав деякі з визначених пунктом 4 Порядку документів, а саме: медичний документ декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-90А5-МЕ00, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ , свідоцтво про право власності на житло від 03.03.1995, технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , інформаційну довідку №358216745 від 13.12.2023, копії квитанцій про сплату комунальних платежів (газ, електроенергію) за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , свідоцтво про реєстрацію трактору серії НОМЕР_1 , свідоцтво реєстрації причепу серії НОМЕР_2 , які знаходяться на окупованій території, документ на гараж серії НОМЕР_3 від 18.11.2015, свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 .

На підставі зазначеного, а також враховуючи той факт, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, адресою покинутого місця проживання ВПО визначається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, визначених статтею 1 Закону, позивачу була видана довідка ВПО від 25.12.2023 № 6343-, яка підтверджує факт внутрішнього переміщення заявника з адреси проживання: Луганська область, Сватівський район (в минулому Білокуракинський район, який було ліквідовано під час адміністративно-територіальної реформи на початку 2021 року), село Просторе, вул. Шевченка, буд.148, на адресу фактичного місця перебування: АДРЕСА_1 .

Одночасно, рішенням № 50000-24-1 від 08.01.2024 ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відмовлено за його заявою від 25.12.2023, у зв`язку з тим, що позивач не відповідає умовам, визначеним Порядком надання допомоги на проживання ВПО. Обґрунтувань того, яким саме умовам Порядку не відповідає позивач, у повідомленні не зазначено.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в призначенні допомоги на проживання, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про відмову у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання №1460/0/872-24 від 18.07.2024 є протиправним, у зв`язку з чим скасував таке рішення.

З метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції зобов`язав відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332, з дати подання заяви 25.12.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 (далі - Порядок № 332).

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога). Допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.

Згідно з п. 2 вказаного Порядку з 01 серпня 2023 року допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

Відповідно до п. 5 Порядку 332 допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:

- які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (абз.2 п. 5);

- у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації (абз.3 п. 5).

Отже, за наявності однієї з вказаних підстав внутрішньо переміщена особа має право на отримання допомоги на проживання.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що підставою відмови у призначенні позивачу допомоги на проживання є те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , не включена до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, тому позивач не відноситься до внутрішньо переміщених осіб, у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач визнав позивача внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася з місця проживання на момент початку повномасштабного вторгнення з адреси: АДРЕСА_3 , надавши йому довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.12.2023.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, Білокуракинська територіальна громада внесена до переліку тимчасово окупованих територій із зазначенням дати початку окупації - 05.03.2022, дата припинення окупації не зазначена.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що до позивача, який має статус внутрішньо переміщеної особи, яка перемістилися 25.12.2023 з територій, включених до переліку, зокрема, тимчасово окупованих російською федерацією, підлягає застосуванню абзац другий п. 5 Порядку № 332, а не абзац третій, на який посилався відповідач у відзиві та в апеляційній скарзі.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання, оформлена рішенням №1460/0/872-24 від 18.07.2024, є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, з дати подання заяви 25.12.2023, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі №804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18, від 22 листопада 2019року у справі №815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі №815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі №1340/4044/18, від 23червня 2020 року у справі №820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі №805/3147/16-а).

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на зазначене, враховуючи необхідність поновлення прав позивача з метою запобігання порушення його прав на належну допомогу, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332, з дати подання заяви 25.12.2023.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі, то колегія суддів зазначає, що про відмову в призначенні допомоги на проживання позивач дізнався у липні 2024, звернувшись 04.07.2024 особисто до відповідача з відповідною заявою та отримавши відповідь від 18.07.2024, а з позовом позивач звернувся 02.10.2024, тобто з дотриманням передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 у справі № 520/27711/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова