Справа № 520/2601/25
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року № 520/2601/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати позивачу компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки : 2022 році у кількості 42 календарних дні, у 2023році у кількості 30 календарних днів, у 2024році у кількості 37 календарних дня, 2025році у кількості 45 календарних днів;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки : у 2022 році у кількості 42 календарних дні, у 2023році у кількості 30 календарних днів, у 2024році у кількості 37 календарних днів, 2025році у кількості 45 календарних днів, на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати компенсації грошового забезпечення за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій: 2022році у кількості 14 календарних днів, у 2023році у кількості 14 календарних днів, у 2024році у кількості 14 календарних днів, 2025році у кількості 14 календарних днів;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій: 2022році у кількості 14 календарних днів, у 2023році у кількості 14 календарних днів, у 2024році у кількості 14 календарних днів, 2025році у кількості 14 календарних днів, на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні із розрахунку 50% останнього місячного грошового забезпечення за повних три календарних роки військової служби;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку 50% останнього місячного грошового забезпечення за повних три календарних роки військової служби на підставі пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2025рік при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення;

-зобов`язати військової частини НОМЕР_2 виплатити грошової допомоги для оздоровлення за 2025рік при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення на підставі другого абзацу пункту 2 розділу ХХІІІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2025року по 27 січня 2025року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити грошове забезпечення за період з 01 січня 2025року по 27 січня 2025року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади на підставі пункту один розділу ХХХІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що військовою частиною НОМЕР_2 не здійснено повного розрахунку при його звільненні. Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_2 протиправною звернувся до суду.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що військовою частиною НОМЕР_2 виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2023, 2024 та 2025роки з розрахунку 40 календарних днів, а не 45 як зазначено у позові, посилаючись на те, що тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів, від 10-15 років 35 календарних днів, від 15-20років 40 календарних днів, понад 20 календарних років 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Відповідач зауважив, що вислуга років для призначення пенсії обчислюється за даними послужного списку особової справи військовослужбовця. Відповідно до послужного списку особової справи ОСОБА_1 календарна вислуга років становить 19 років 06 місяців 13 днів, а інші дані відсутні. Для реалізації свого права на здійснення перерахунку вислуги років позивач не звертався з рапортом до військової частини НОМЕР_2 , також не було надано будь-яких належним чином завірених документів, які б підтвердили час його работи/служби у поліції, органах місцевого самоврядування чи інше.Тому у військовій частині відсутні підстави для компенсації днів щорічної відпустки у розрахунку 45 календарних днів за вислугу понад 20 років. Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебував у списках військової частини НОМЕР_2 з 06.10.2023р. та приступив до виконання службових обов`язків з 08.10.2023р. і при призначенні на посаду надав витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 03.10.2023р.№77, в якому зазначено, що щорічна відпустка за 2023рік йому не надавалась, але нічого не вказано про надання щорічної відпустки за 2022рік. Відповідач зауважив, що оскільки позивач знаходився на лікуванні, тому грошове забезпечення було виплачено не з дня виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , а з часу повернення з лікування з урахуванням граничного віку перебування на військовій службі(більше 60років), відповідно до п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Компенсація відпустки за невикористані шорічні додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022-2025роки ОСОБА_1 виплачено в повному обсязі. Одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку 50% останнього місячного грошового забезпечення за повних три календарних роки військової служби виплачено в повному обсязі, як і зазначено у позовній заяві. Всі виплати підтверджено відомістю зарахувань заробітної плати(грошового забезпечення). Враховуючи наведене просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надав відповідь на відзив у якому підтримав свої позовні вимоги та зазначив, що відповідачем не доведено факт, що ознайомлення під особистий підпис з його вислугою років на дату виключення зі списків особового складу військової частини. Крім того посилання відповідача на те,що позивач знаходився на лікуванні, тому грошове забезпечення було виплачено не з дня виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , а з часу повернення з лікування з урахуванням граничного віку перебування на військовій службі(більше 60років), є безпідставним , оскільки згідно Наказу МОУ від 07.06.2018р. №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» при виконанні обов`язків за посадою, що підтверджено наказами, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в повному обсязі. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 262 КАС України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення НОМЕР_5 , видане 17.08.2023р..

Витягом з наказу командира НОМЕР_6 окремої авіаційної ескадрілії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 травня 2018року за №73-ОС встановлено, що майор ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.Вислуга років станом на 03 травня 2018року становить:-календарна 19років 08 місяців 00 днів;- в пільговому обчислення 07 років 03 місяці 00 днів;- стаж роботи 13 років 08 місяців 03 дня;-всього 40 років 07 місяців 20 днів.

З наявного в матеріалах справи витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_7 від 03.10.2023р. №77 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_8 (по особовому складу) №327 від 18 вересня 2023року на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 03 жовтня 2023року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби.

З витягу із послужного списку колишнього командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 від 22.02.2025року №1670/480 про проходження військової служби ОСОБА_1 встановлено:

01.08.1983р.- 30.10.1987р. курсант Харківського вищого військового авіаційного училища пілотів;

05.12.1987р.-01.11.1989р. пілот 905 авіаційного полку винищувачів 10 авіаційної дивізії винищувачів;

01.11.1989р.-13.01.1992р. помічник керівника польотами 1219 центру(керівництва польотами на аеродромах НОМЕР_9 змішаної авіаційної дивізії);

13.01.1992-11.10.1992р. помічник керівника польотами 1218 центру;

11.10.1992р.-26.04.1993р. зарахований розпорядження Міністра Оборони України;

26.04.1993р.-01.07.1995р. помічник керівника польотами на аеродромі НОМЕР_10 центру керівництва польотами на аеродромі НОМЕР_11 навчального авіаційного центру;

01.07.1995р.-10.11.1995р. зарахований у розпорядження командира 5 авіаційного корпусу;

04.04.2014р.-18.03.2015р. заступник начальника ВПС з логістики НОМЕР_12 прикордонного загону;

23.03.2015р.-18.04.2016р. заступник начальника відділу з логістики прикордонної служби НОМЕР_12 прикордонного загону;

18.04.2016р.-29.04.2016р. старший авіаційний технік бортовий оператор екіпажу авіаційної ланки НОМЕР_6 окремої авіаційної ескадрильї;

29.04.2016р.-05.10.2016р. штурман ланки-командир корабля авіаційної ланки НОМЕР_6 окремої ескадрілії ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

05.10.2016р.-03.05.2018р. заступник командира ескадрильї-командир ланки НОМЕР_6 окремої авіаційної ескадрильї ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

31.12.2022р. командир стрілецької роти кадру;

08.01.2022р.-01.03.2023р. командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_13 ;

01.03.2023р.-24.07.2023р. командир роти-старший викладач начальної роти школи БЗВП НОМЕР_14 Навчального центру;

24.07.2023р.-03.08.2023р. офіцер резерву взводу резерву офіцерського складу НОМЕР_15 окремого навчального батальйону Регіонального управління Сил Територіальної Оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

03.08.2023р.-18.09.2023р. командир роти-старший викладач навчальної роти НОМЕР_16 навчального центру Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

18.09.2023р.-27.01.2025р. командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 ;

З витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.12.2024р. №361/нст встановлено, що майора ОСОБА_1 вважати таким, що з 22 грудня 2024року вибув у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб (підстава рапорт від 21.12.2024року, довідка ВЛК військової частини НОМЕР_17 №11262 від 31.12.2024року, відпускний квіток №893).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.01.2025р. за №21/нст встановлено, що ОСОБА_1 вважати таким, що 21 січня 2025р. прибув до виконання службових обов`язків, з відпустки за станом здоров`я.

ОСОБА_1 звільнений у відставку з Збройних Сил України виключений зі списків особового складу частини на всіх видів забезпечення з 27.01.2025р. відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.01.2025р. №27/нст за підпунктом «а»( за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У наказі зазначено, що станом на 27.01.2025р. вислуга років у Збройних Силах України становить загальна 21 рік 08 місяців 03 дні, в т.ч. календарна 19 років 08 місяців 00 днів, пільгова 02 роки 01 місяць 20 днів; -щорічна основна відпустка за 2023рік надавалась 15 днів; - щорічна основна відпустка за 2024рік надавалась 8 днів; - щорічна основна відпустка за 2024рік надавалась 8 днів;- щорічна основна відпустка за 2025рік надавалась не надавалась;- грошову допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2025рік не отримував. Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 25 діб, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2023рік. Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 32 доби, невикористаної щорічної ввідпустки пропорційно строку служби за 2024рік. Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 40 діб, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2025рік.Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій передбачена п.12ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 по 2025роки не надавалась, виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022рік 14 діб, за 2023рік у кількості 14 діб, за 2024році у кількості 14 діб ьа за 2025році у кількості 14 діб. На підставі розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018р. №260, виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 150% місячного грошового забезпечення(50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше за контрактом з 08.01.2022р.).

Позивач вважаючи, що проведені відповідачем виплати при його звільненні з військової служби проведенні з порушенням Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий: захист військовослужбовців та членів їх сімей» та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII), яким передбачено, зокрема

- військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. ( частина 1 статті 2 Закон № 2232-XII),

- гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами. ( стаття 40 Закону № 2232-XII).

Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII), яким визначено,

- держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. ( частина 1 статті 9 Закону № 2011-XII)

- до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. ( частина 2 статті 9 Закону № 2011-XII)

- грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. ( частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII)

- грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. ( абзаци 1-2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII)

- військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. ( частина 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII)

- у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. ( абзац третій частини 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII)

- військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. ( абзац перший пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII).

Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац перший).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абзац другий).

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац третій).

У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця (абзац четвертий).

Відповідно до пп. 3, 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Згідно із пунктом 12статті 12 Закону №3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що йому при звільненні військовою частиною НОМЕР_2 виплачено компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки : у 2022 році у кількості 42 календарних дні, у 2023році у кількості 30 календарних днів, у 2024році у кількості 37 календарних днів, 2025році у кількості 45 календарних днів, на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у меншому розмірі виходячи з розрахунку 40 календарних днів та не враховано йогоперіоди служби, що підтверджуються наявним в матеріалах справи витягом із послужного списку колишнього командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 від 22.02.2025року №1670/480 про проходження військової служби ОСОБА_1 , значиться що він з 01.08.1983р.- 30.10.1987р. курсант Харківського вищого військового авіаційного училища пілотів; 05.12.1987р.-01.11.1989р. пілот 905 авіаційного полку винищувачів 10 авіаційної дивізії винищувачів; 01.11.1989р.-13.01.1992р. помічник керівника польотами 1219 центру(керівництва польотами на аеродромах НОМЕР_9 змішаної авіаційної дивізії); 13.01.1992-11.10.1992р. помічник керівника польотами 1218 центру; 11.10.1992р.-26.04.1993р. зарахований розпорядження Міністра Оборони України; 26.04.1993р.-01.07.1995р. помічник керівника польотами на аеродромі НОМЕР_10 центру керівництва польотами на аеродромі НОМЕР_11 навчального авіаційного центру; 01.07.1995р.-10.11.1995р. зарахований у розпорядження командира 5 авіаційного корпусу; 04.04.2014р.-18.03.2015р. заступник начальника ВПС з логістики НОМЕР_12 прикордонного загону; 23.03.2015р.-18.04.2016р. заступник начальника відділу з логістики прикордонної служби НОМЕР_12 прикордонного загону; 18.04.2016р.-29.04.2016р. старший авіаційний технік бортовий оператор екіпажу авіаційної ланки НОМЕР_6 окремої авіаційної ескадрильї; 29.04.2016р.-05.10.2016р. штурман ланки-командир корабля авіаційної ланки НОМЕР_6 окремої ескадрілії ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 05.10.2016р.-03.05.2018р. заступник командира ескадрильї-командир ланки НОМЕР_6 окремої авіаційної ескадрильї ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 31.12.2022р. командир стрілецької роти кадру; 08.01.2022р.-01.03.2023р. командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_13 ; 01.03.2023р.-24.07.2023р. командир роти-старший викладач начальної роти школи БЗВП НОМЕР_14 Навчального центру; 24.07.2023р.-03.08.2023р. офіцер резерву взводу резерву офіцерського складу НОМЕР_15 окремого навчального батальйону Регіонального управління Сил Територіальної Оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 03.08.2023р.-18.09.2023р. командир роти-старший викладач навчальної роти НОМЕР_16 навчального центру Сил територіальної оборони Збройних Сил України; 18.09.2023р.-27.01.2025р. командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, позивач посилається на те, що військовою частиною НОМЕР_2 не виплачено компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій: 2022році у кількості 14 календарних днів, у 2023році у кількості 14 календарних днів, у 2024році у кількості 14 календарних днів, 2025році у кількості 14 календарних днів, на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З наявного в матеріалах справи Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.01.2025р. №27/нст, встановлено, що ОСОБА_1 звільненено у відставку зі Збройних Сил України та виключенено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 27.01.2025р. відповідно до підпункту «а»( за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У наказі зазначено, що станом на 27.01.2025р. вислуга років у Збройних Силах України становить загальна 21 рік 08 місяців 03 дні, в т.ч. календарна 19 років 08 місяців 00 днів, пільгова 02 роки 01 місяць 20 днів; -щорічна основна відпустка за 2023рік надавалась 15 днів; - щорічна основна відпустка за 2024рік надавалась 8 днів; - щорічна основна відпустка за 2024рік надавалась 8 днів;- щорічна основна відпустка за 2025рік надавалась не надавалась;- грошову допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2025рік не отримував. Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 25 діб, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2023рік. Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 32 доби, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2024рік. Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 40 діб, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2025рік.Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій передбачена п.12ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 по 2025роки не надавалась, виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022рік 14 діб, за 2023рік у кількості 14 діб, за 2024році у кількості 14 діб ьа за 2025році у кількості 14 діб.

Враховуючи наведене, суд зауважує, що позивач, для реалізації свого права на здійснення перерахунку вислуги років та не згодою щодо компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку за 2022р., 2023р.,2024р. та 2025. не звертався з рапортом до військової частини НОМЕР_2 .

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити в повному обсязі пенсійне забезпечення і допомогу як військовослужбовцю у сумі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як особі, що звільнена з військової служби за станом здоров`я, суд зазначає наступне.

Статтею 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено призначення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, зокрема:

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1, 4 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

З аналізу наведених норм вбачається, що як грошова допомога при звільненні, виплачується під час звільнення військовослужбовця.

При цьому, розмір таких виплат обраховується із грошового забезпечення станом на час звільнення зі служби.

Представник відповідача у відзиві на позов вказав та підтвердджено наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.01.2025р. №27/нст, звільненено ОСОБА_1 у відставку зі Збройних Сил України, що позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 150% місячного грошового забезпечення. Позивачем у відповіді на відзив не спростовано вищезазначений факт виплати.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з рапортом до військової частини НОМЕР_2 щодо незгодою нарахованої та виплаченої грошової допомоги при звільненні у розмірі 150% місячного грошового забезпечення.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розв`язуючи спір по суті, суд зауважує, що правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у спірних правовідносинах деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок).

Згідно з п.1 розділу ХХІІІ Порядку грошова допомога для оздоровлення виплачується один раз на рік військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки.

Відповідно до п.2 розділу ХХІІІ Порядку грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини.

Звідси слідує, що приводом для виплати допомоги на оздоровлення є: або рапорт військовослужбовця, або подія вибуття військовослужбовця у щорічну основну відпустку повної тривалості (у другу частину основної щорічної відпустки), а умовою проведення означеного платежу є набуття військовослужбовцем права на щорічну основну відпустку.

За правилами п.6 розділу ХХІІІ Порядку розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відтак, відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю грошової допомоги для оздоровлення.

Щодо позовної вимоги стосовно виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2025року по 27 січня 2025року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади на підставі пункту один розділу ХХХІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», суд виїодить з наступного.

Відповідно до абз.1 п.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацем другим пункту 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Статтею 22 Законом України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі Закон) встановлено граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу, зокрема і під час особливого періоду.

У мирний час для чоловіків, які проходили службу і мають військово-облікову спеціальність, встановлено різний граничний вік служби. Все залежить від звання.

Рядовий, молодший сержантський і старшинський склад, які проходять службу за контрактом 45 років.

Старший сержантський і старшинський склад, які проходять службу за контрактом 50 років.

Вищий сержантський і старшинський склад, які проходять службу за контрактом 55 років.

Молодший офіцерський склад 45 років.

Військовослужбовці старшого офіцерського складу, майори і підполковники до 50 років, а полковники до 55 років.

Вищий офіцерський склад 60 років.

Відповідно до Наказу МОУ від 07.06.2018р. №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» розділу XXVIII виплата грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад, встановлено, що військовослужбовцям(крім військовослужбовцям строкової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають на лікуванні в лікарському закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарських закладах, а тим, які перебувають у щорічної основній чи додатковій відпустці, до дня закінчення включно. Грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 121 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.01.2025р. №27/нст, ОСОБА_1 звільненено у відставку зі Збройних Сил України та виключенено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 27.01.2025р. відповідно до підпункту «а»( за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».У наказі значиться виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років в розмірі 45% , щомісячну премію відповідно до особового внеску в загальний результат служби у розмірі 405% посадового окладу за період з 01 по 20 січня 2025року.

Суд зауважує, що військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на субєкта владних повноважень ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення.

Водночас із цим, за змістом правових позицій постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що процедури призначення, обчислення, нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошового забезпечення деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерство оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом наведеної норми суб`єкт владних повноважень має доводити правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, проте це не позбавляє позивача обов`язку довести інші обставини, за яких сталося порушення його права та, зокрема ті, що стосуються факту і обсягу такого порушення.

Зважаючи на ту обставину, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт звернення позивача з відповідним рапортом, щодо перерахунку належниї йому виплат при звільненні, у відповідача не виникло обов`язку здійснювати такий перерахунок.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018р. по справі № 802/2236/17-а.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 КАС України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.