Справа № 520/11070/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. Справа № 520/11070/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Кухар М.Д.) від 07.01.2025 року по справі № 520/11070/24

за позовом ОСОБА_1

до Заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича, Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області Коптєва Ярослава Юрійовича, Генерального прокурора України Костіна Андрія Євгенійовича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати бездіяльність Генерального прокурора В. Костіна щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.12.2023 року неправомірною, такою що вчинена з порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 36 Закону України Про прокуратуру чим порушила права гарантовані ст. 40 Конституції України;

зобов`язати ОСОБА_2 визначити порядок розгляду скарги від 28.12.2023 року, стосовно неправомірних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які обіймаючи адміністративні посади не забезпечили у підконтрольному підрозділі розгляд скарги ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) на вимогах ст. 40 Конституції України та положень ст. 19 Закону України Про звернення громадян та Заяви від 19.08.2023 року ( ОСОБА_5 ) на підставі положень ст. 12 Закону;

визнати дії заступника керівника Харківської окружної прокуратури А. Кравченко стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.12.2023 року, з порушенням вимог ст. 40 Конституції України та ст. 19 Закону України Про звернення громадян неправомірними та такими що порушили гарантовані права ст. 40 Конституції України;

визнати протиправним розгляд керівником Богодухівської окружної прокуратури Я. Коптєвим заяви ОСОБА_1 від 19.08.2023 року, що подана відповідно положень ст. 12 Закону, неправомірною дією яка вчинена з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 36 Закону України Про прокуратуру, що порушила права гарантовані ст. 40, ст. 56 Конституції України, ст. 3 Закону;

зобов`язати ОСОБА_4 вирішити питання про розгляд заяви ОСОБА_1 від 19.08.2023 року на підставі вимог ст. 12 Закону, з оформленням відповідної постанови.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 року по справі № 520/11070/24 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що при розгляді справи, суд першої інстанції взагалі не розглядав питання щодо невиконання норм ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прокурором Коптєвим Я.Ю. що стало предметом позовних вимог для поновлення прав позивача, на отримання будь-якої постанови стосовно розгляду його заяви від 19.08.2023 року, яка була подана у відповідності зі ст. 12 цього Закону. Вказує, що в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебувала судова справа № 619/3341/23 за позовною заявою ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду Ухвалою Дергачівського районного суду від 15.12.2023 Харківську обласну прокуратуру на підставі заяви прокурора відділу цієї прокуратури Крупської К.М. у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, оскільки участь представників органів прокуратури у справах за позовами про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду має важливе значення для вирішення спору. Вказує, що дійсно, в проваджені Дергачівського районного суду Харківської області перебувала судова справа № 619/3341/23 за позовною заявою ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, яка розглядається в порядку ст. 13 цього Закону і за якою у Верховному суді йде розгляд його двох касаційних скарг. Вважає, що це жодним чином не відноситься до тих прав, які позивачу гарантовано ст. 12 вказаного Закону і стосуються виключно іншого відшкодування, виключаючи відшкодування моральної шкоди Також вказує, що суд при розгляді справи не розглядав взагалі питання про порушення прокурором Я. Коптєвим норми ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що стало предметом позовних вимог для поновлення його прав, на отримання будь-якої постанови по розгляду заяви від 19.08.2023 року, що була подана у відповідності зі ст. 12 цього Закону. На підставі цього вважає, що рішення суду про відмову в задоволенні позивних вимог не відповідає вимогам КАС України, не містить мотивувальної частини щодо розгляду судом його доводів і аргументів, як то визначено судовою практикою, містить суперечливу за змістом інформацію та інформацію яка не відповідає обставинам справи. Також вказує, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних вимог не поновлює його права порушені відповідачами, тому є незаконним.

Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 19.08.2023 р. (сама заява датована 14.08.2023 р.) ОСОБА_1 звернувся до Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області із заявою в порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» стосовно нарахування йому відшкодування, що визначено п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, за незаконне перебування під слідством, в період з 04.10.2002 року по 10.03.2009 року.

З посиланням на ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і cyдy», ОСОБА_1 просив прокуратуру нарахувати йому відшкодування, що визначено в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, за незаконне перебуванням під слідством в період з 04.10.2002 року по 10.03.2009 року, яке потягнуло порушення прав і завдало матеріальних втрат. Розмір відшкодування просив визначити, з урахуванням всіх обставин, які повинен прокурор дослідити, при нарахуванні вказаної компенсації. По вирішенню питання ОСОБА_1 просив оформити відповідну постанову.

Як вказує позивач, ОСОБА_7 постанову відмовився оформлювати, а надав відповідь листом по суті розгляду заяви, що на думку ОСОБА_1 суперечило положенням ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Також позивач зазначив, що він оскаржував вказані незаконні дії прокурора ОСОБА_7 в вищих інстанціях прокуратури, але це не привело до виконання вимог ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, з матеріалів справи судом також встановлено, що 28.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Генерального прокурора України А.Є. Костіна з проханням про припинення протиправних дій прокурорів Богодухівської окружної прокуратури та стосовно забезпечення виконання норми ст. 12 Закону щодо розгляду його заяви від 19.08.2023 року та притягнення до відповідальності прокурорів Богодухівської окружної прокуратури. Крім того, ОСОБА_1 просив не направляти його скаргу до Харківської обласної прокуратури, так як за певних обставин йому стало відомо, що прокурори Харківської обласної прокуратури використовують свої повноваження, щоб зашкодити заявнику отримати компенсацію за незаконним перебуванням під слідством.

Як вказував позивач, скаргу від 28.12.2023 р. в Офісі Генерального прокурора отримали 03.01.2024 року, але на розгляд направили до Харківської обласної прокуратури, про що його не повідомляли.

Позивач також зазначає, що його скаргу розглядав заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.П. Зміст розгляду скарги ОСОБА_8 визначив - як про ненадання відповіді і з інших питань, що на думку позивача суперечило змісту його скарги.

Також позивач вказував, що за результатом розгляду скарги, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_1 про те, що на його заяву від 19.08.2023 року надано відповідь листом від 15.09.2023 року за № 56/2-2550-23, та надав копію цього листа, зі змісту якого позивачу стало відомо, що розгляд його заяви від 19.08.2023 року керівником Богодухівської окружної прокуратури Я. Коптєвим, в порядку ч. 1 ст. 12 Закону не відбувся. Я. Коптєв заяву розглянув на свій розсуд з переліченням хронології відомих заявнику подій, а не по суті вказаного в заяві питання, а ОСОБА_8 , розглядаючи його скаргу про ненадання на заяву від 19.08.2023 року відповідної постанови, обмежився виключно вирішенням питання надання відповіді ОСОБА_4 , яка не відповідала вимогам ст. 12 Закону.

Вважаючи, що відповідачами було допущено протиправну бездіяльність та вчинено протиправні дії, які призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , він звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що керівник місцевої прокуратури, зокрема, представляє місцеву прокуратуру у відносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями; організовує діяльність місцевої прокуратури, тощо.

Відповідно до статті 40 Конституції України, Законів України "Про прокуратуру", "Про звернення громадян", "Про статус народного депутата України", "Про комітети Верховної Ради України", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", "Про захист персональних даних", "Про електронні документи та електронний документообіг", Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109 "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування", процесуального законодавства, інших нормативно-правових актів, наказом Офісу Генерального прокурора України 06.08.2020 № 363 затверджено інструкцію про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України (далі Інструкція № 363).

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції № 363 розгляд звернень і запитів, особистий прийом громадян в органах прокуратури здійснюються на принципах законності, об`єктивності, всебічності, неупередженості, своєчасності, недопущення дискримінації за будь-якими ознаками, заборони переслідування за подання звернення, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки прокурорів.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ цієї Інструкції, за результатами попереднього розгляду щодо кожного звернення і запиту визначеними у пункті 2 цього розділу особами у межах повноважень приймається одне з таких рішень: передання для розгляду керівнику органу прокуратури або його заступнику згідно з розподілом обов`язків; передання для розгляду до відповідного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, регіональної (обласної) чи місцевої (окружної) прокуратури, прокурору або іншому працівнику органу прокуратури; направлення за територіальністю та/або належністю; повернення заявнику з наданням відповідних роз`яснень; залишення без розгляду за наявності підстав, визначених статтею 8 Закону України "Про звернення громадян".

Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції № 363 визначено, що Генеральному прокурору або виконувачу його обов`язків для розгляду подаються звернення, що надійшли від Президента України, Керівника Офісу Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, голів Конституційного Суду України, Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, Державної судової адміністрації України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голів Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, директорів Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Міністра внутрішніх справ України, Міністра оборони України, Міністра юстиції України, голів Служби безпеки України та Національної поліції України, Голови Ради прокурорів України, голів Верховної Ради та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також запити народних депутатів України, звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни, скарги на дії чи рішення перших заступників та заступників Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - заступники Генерального прокурора), інші звернення з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації.

Приписами п. п. 14, 15 розділу ІІ Інструкції № 363 визначено, що звернення, у яких порушені питання не належать до повноважень органів прокуратури, відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян" відповідальними підрозділами, керівниками місцевих (окружних) прокуратур або їхніми першими заступниками та заступниками, керівниками структурних підрозділів цих прокуратур у термін не більш ніж п`ять днів надсилаються за належністю до відповідного органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянин, який подав звернення. Якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення, воно в той самий строк повертається громадянину з відповідним роз`ясненням.

У разі необхідності заявнику роз`яснюються компетенція органів прокуратури, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненні питань, функції Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та право на звернення до суду.

Забороняється направляти звернення громадян для розгляду до тих органів або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Звернення громадян, за результатами розгляду яких не приймалися рішення керівником органу прокуратури і в яких не оскаржуються дії чи рішення працівників цієї прокуратури, відповідальними підрозділами у термін не більш ніж п`ять днів надсилаються до відповідної прокуратури нижчого рівня, якщо вирішення порушених у них питань належить до її компетенції.

Якщо у зверненні, поряд з питаннями, що належать до компетенції прокуратури, порушуються питання, які підлягають розгляду в інших органах, під час надання відповіді на таке звернення заявнику роз`яснюється порядок вирішення цих питань.

Згідно з п. п. 7-10 розділу ІІІ Інструкції № 363 за результатами вирішення звернень приймається одне з таких рішень:

задоволено - наведені у зверненні доводи визнано обґрунтованими (надано відповідну інформацію, прийнято відповідне процесуальне рішення за результатами розгляду скарги на дії, рішення слідчого або прокурора згідно з вимогами КПК України; пред`явлено позов, здійснено вступ у справу, порушену за позовом іншої особи, внесено апеляційну, касаційну скаргу або заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами під час представництва в суді; внесено документ реагування згідно зі статтею 26 Закону України "Про прокуратуру", задоволено прохання про особистий прийом заявника, надано для ознайомлення матеріали перевірки за зверненням тощо);

відмовлено у задоволенні (відхилено) - вимоги заявника, викладені у зверненні, визнано необґрунтованими;

роз`яснено - надано роз`яснення щодо компетенції органів прокуратури, вимог законодавства, у тому числі надано усні роз`яснення на усні звернення під час особистого прийому.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі порушені у ньому питання, заявнику надано відповідь.

Відповідь за результатами вирішення звернення надається тим органом прокуратури, якому його надіслано і до компетенції якого належить вирішення порушених у ньому питань.

У разі відмови в задоволенні звернень у відповіді зазначаються мотиви прийнятого рішення з посиланням на норми законодавства, а також роз`яснюється порядок його оскарження, у необхідних випадках долучається копія процесуального рішення.

З матеріалів справи (в тому числі з матеріалів, які містяться в електронному вигляді) судом апеляційної встановлено, що позивач звернувся до Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області із заявою (яка датована 14.08.2023 р.) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що 04.10.2002 року він був затриманий і доставлений до прокуратури Золочівського району Харківської області де його звинуватили у кримінальних діях, за ознаками злочину передбаченому ч. 1 ст. 364, ч. 1, ч. 2 ст. 368 КК України.

Тобто, з 04.10.2002 року відносно нього здійснювалось кримінальне провадження де він був обвинувачений у кримінальних діях за вказаними статтями КК України.

09.03.2009 р. слідчим Прокуратури Золочівського району Харківської області А.С. Прокопенко була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочинів передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1, ч. 2 ст. 368 КК України - відмовлено, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину.

Таким чином, під слідством ОСОБА_1 знаходився з 04.10.2002 року по 10.03.2009 року - 77 місяців та 6 днів.

Вважаючи, що у зв`язку з незаконними діями працівників прокуратури йому було завдано шкоди, пов`язаної з незаконним обвинуваченням в кримінальних діях, обмеженнях в правах та інших негативних наслідків обумовлених проведенням незаконного слідства протягом більш ніж 6 років, відповідно положень ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 2 ч. 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (надалі, як вказує позивач - ЗАКОНУ), зазначив, що він набув право на відшкодування завданої шкоди за незаконне перебування під слідством.

У заяві ОСОБА_1 також зазначив, що Прокуратура Золочівського району Харківської області разом з закриттям кримінальної справи 10.03.2009 року повинна була направити йому Повідомлення, в якому роз`яснити, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням прав. Вказав, що Прокуратура Золочівського району Харківської області і прокурор цієї прокуратури А.С. Прокопенко оформлюючи 04.03.2009 року постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, в порушення вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 11 ЗАКОНУ, не виконали свій обов`язок по роз`ясненню порядку поновлення порушених прав та відшкодування завданої шкоди що обумовило заявника звертатись до прокуратури, а потім суду за для відшкодування завданої шкоди не в порядку визначеному законом, а на свій розсуд, так як йому не було відомо про порядок звернення за відшкодуванням визначений законом. Разом з тим, на його звернення прокуратура не реагувала, а суд відмовив у задоволенні позову та закрив розгляд справи, у зв`язку з тим, що означена дія не розглядається в порядку цивільного судочинства.

Також у заяві вказано, що у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Богодухівської окружної прокуратури Харківської області, яка на цей час перебрала повноваження Прокуратури Золочівського району Харківської області, яка стала її відділом, з заявою в якій просив направити Повідомлення про роз`яснення поновлення прав та відшкодування завданої шкоди незаконним перебуванням під слідством з 04.10.2002 року по 10.03.2009 року, на що отримав відповідь від керівника прокуратури, що ОСОБА_1 було роз`яснено права про відшкодування завданої шкоди.

16.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Богодухівської окружної прокуратури Харківської області з інформаційним запитом щодо надання йому копії Повідомлення (про порядок роз`яснення йому прав на відшкодування шкоди), яке було вручено відповідно до ст. 6 Положення, на що відповіді тривалий час не отримував.

16.05.2023 р. за поновленням свого права на інформацію, про видачу вказаної копії Повідомлення ОСОБА_1 звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

05.06.2023 р. року з Секретаріату на адресу заявника надійшов лист, за яким повідомлялося про те, що 27.03.2023 року йому було надіслано відповідь з Богодухівської окружної прокуратури Харківської області на його інформаційний запит.

Цю відповідь ОСОБА_1 отримав 10.06.2023 року та у зазначеній відповіді керівник цієї прокуратури - Я. Коптев, повідомляв ОСОБА_1 про те, що у Богодухівській окружній прокуратурі Харківської області не встановлено знаходження в наявності на теперішній час Повідомлення наданого ОСОБА_1 на підставі вимог ст. 6 Положення у 2009 році, хоча раніше ОСОБА_9 стверджував, що права ОСОБА_1 на підставі вимог ст. 11 ЗАКОНУ було роз`яснено.

Керуючись ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування , прокуратури і суду" ОСОБА_1 просив прокуратуру нарахувати йому відшкодування, що визначено в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 ЗАКОНУ за незаконне перебуванням під слідством в період з 04.10.2002 року по 10.03.2009 року, яке потягнуло порушення прав і завдало матеріальних втрат.

Розмір відшкодування просив визначити, з урахуванням всіх обставин які повинен прокурор дослідити, при нарахуванні вказаної компенсації.

Про вирішення питання просив оформити відповідну постанову.

З наведеного вбачається, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області із заявою (яка датована 14.08.2023 р.) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, яка подана на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) та Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", яке затверджене наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. № 6/5/3/41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 р. за № 106/1131 (далі Положення № 6/5/3/41) та у вказаній заяві ОСОБА_1 викладений конкретний перелік вимог, які заявник адресував органу прокуратури.

З матеріалів справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 було подану скаргу на ім`я Генерального прокурора України А.Є. Костіна, яка датована 26.12.2023 р. (далі за текстом Скарга № 1), в якій окрім фактичних обставин, які були викладені вище, вказав, що він надіслав заяву до Богодухівської окружної прокуратури поштою, рекомендованим листом, і цю заяву адресат отримав 25.08.2023 року, про що свідчить поштове відправлення, але по цей час її не розглянув і будь-якої відповіді не було надано за її розглядом.

На підставі викладеного, просив Генерального прокурора України А.Є. Костіна вжити заходів реагування на неправомірні дії прокурорів Богодухівської окружної прокуратури щодо позбавлення заявника права на виплату відшкодування за незаконне знаходження його під слідством, а саме: вирішити питання про розгляд вказаної заяви відповідно положень ЗАКОНУ, та вирішити питання про притягнення до відповідальності прокурорів Богодухівської окружної прокуратури за грубе порушення прав заявника, як особи яка потерпіла від неправомірних дій прокурорів.

У цій скарзі ОСОБА_1 також просив не направляти Скаргу № 1 на розгляд до Харківської обласної прокуратури, за тих обставин, що керівний склад цієї прокуратури вчиняє проти нього протиправні дії, щоб позбавити його права на компенсацію від держави за протиправне знаходження під слідством. Зазначив, що обставини цієї протиправної діяльності ним буде викладено в наступній скарзі, яка теж стосується незаконного тривалого знаходження під слідством, по тим же подіям, коли він звернувся до суду щодо відшкодування моральної шкоди.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 подану скаргу на ім`я Генерального прокурора України А.Є. Костіна, яка датована 26.12.2023 р. (далі за текстом Скарга № 2), в якій окрім фактичних обставин, які були викладені вище, вказав, що він звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із заявою стосовно відшкодування завданої моральної шкоди довготривалим незаконним перебуванням під слідством.

Вказує, що було відкрито провадження у справі № 619/3341/23, але суддя О.М. Жорняк відмовився розглядати заяву в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування завданої громадянинові шкоди незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», і повернув його заяву без розгляду, на що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначив, що апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції та направив матеріали до продовження розгляду справи, які 01.11.2023 року надійшли до суду першої інстанції.

07.11.2023 року суд постановив ухвалу про розгляд заяви за правилами загального позовного провадження і призначив попереднє судове засідання на 07.12.2023 року.

Як зазначив ОСОБА_1 , у цій справі відсутній відповідач, так як відсутній спір про розмір відшкодування.

Разом з тим, у Скарзі № 2 вказано, що незважаючи на спрощений розгляд справи, без участі відповідача, 15.12.2023 року представник Харківської обласної прокуратури К. Крупська подала клопотання до суду щодо залучення прокуратури до участі у розгляді справи на стороні відповідача, якого у справі не існує, а суд першої інстанції, без будь-якої мотивації, 15.12.2023 року залучає представника прокуратури до участі у розгляді справи на стороні відповідача.

На підставі цього ОСОБА_1 вважає, що прокурори Харківської обласної прокуратури незаконно збирали відносно нього інформацію, щоб незаконно перешкодити розгляду справи у суді на підставі існуючої норми ЗАКОНУ, так як дізнатись будь-яким чином про розгляд цієї справи в суді було не можливо, оскільки учасниками у справі був лише ОСОБА_1 особисто і суд.

Скаржник вважає, що прокурор К. Крупська не мала можливості самостійно звертатись до суду з клопотанням про залучення до розгляду цієї справи, так як документи на представництво повноважень їй мали можливість оформити начальник Управління прокуратури по представництву інтересів держави в суді та заступник прокурора області, що свідчить, що незаконною діяльністю по збору інформації про дії ОСОБА_1 та по перешкоджанню йому у праві відшкодування за завдану моральну шкоду, прокурорами безпосередньо переймається керівництвом Харківської обласної прокуратури.

Враховуючи положення ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 12 Положення про застосування ЗАКОНУ, просив Генерального прокурора України припинити протиправні дії прокурорів Харківської обласної прокуратури спрямовані на перешкоду судовому розгляду справи про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за час незаконного перебування під слідством та вжити заходів реагування на протиправну поведінку прокурорів.

За наявними у справі матеріалами, вказані вище скарги направлені для розгляду за належністю до Харківської обласної прокуратури.

Листом Харківської обласної прокуратури від 24.01.2024 р. ОСОБА_1 повідомлено про те, що його звернення від 26.12.2023, які надійшли з Офісу Генерального прокурора, щодо розгляду справи за позовом, ненадання відповіді та з інших питань, розглянуто в межах компетенції.

У цьому листі також вказано наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушені або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів і здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, органів місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, д компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом або законом, що регулює виконавче провадження вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, до початку розгляду справи по суті.

Також, згідно наказу Офісу Генерального прокурора від 02.09.2020 № 4 «Про порядок представництва в суді органів прокуратури, забезпечення участі в розгляді судами справ, стороною або третьою особою в яких виступають органи прокуратури, їхні посадові та службові особи (самопредставництво) прокурори у разі отримання інформації про розгляд справ або постановленні судових рішень, що зачіпають або можуть вплинути на права та обов`язки органів прокуратури зобов`язані заявляти клопотання про вступ у такі справи, оскаржувати відповідні судові рішення.

Так, моніторингом Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває справа № 619/3341/23 за позовною заявою ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнань попереднього слідства, прокуратури і суду.

У зв`язку з тим, що в позовній заяві у вказаній справі завдання моральної шкоди пов`язується з незаконними діями працівників прокуратури Золочівського району Харківської області, 15.12.2023 до Дергачівського районного суду Харківської області подано заяву про залучення обласної прокуратури до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14 зроблено висновок, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою, вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду.

Участь представників органів прокуратури у справах за позовами про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки позивач зазначає, що саме дії та рішення працівників органу прокуратури, завдали моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Отже, представник обласної прокуратури Крупська К.М. діяла на підставі і в межах повноважень, передбачених Законом України «Про прокуратуру» та наказом Офісу Генерального прокурора від 02.09.2020 № 402. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Крупська К.М. має право діяти в судах від імені обласної прокуратури без окремого доручення керівника.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 15.12.2023 у справі № 619/33417/23 обласну прокуратуру залучено у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16).

Таким чином, прийняття рішення про залучення сторони у справі в якості третьої особи належить до компетенції суду, в провадженні якого перебуває справа.

Щодо доводів звернення стосовно неотримання відповіді на звернення, адресоване до Богодухівської окружної прокуратури Харківської області встановлено, що 22.08.2023, засобами поштового зв`язку, до Богодухівської окружної прокуратури Харківської області надійшла скарга ОСОБА_1 від 14.08.2023. За результатами її розгляду окружною прокуратурою надано відповідь листом від 15.09.2023 за № 56/2-2550-23, копія якого додається.

Надаючи оцінку вимогам позивача, в частині визнання неправомірною бездіяльності Генерального прокурора щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.12.2023 року, та яка вчинена з порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 36 Закону України Про прокуратуру чим порушила права гарантовані ст. 40 Конституції України, а також в частині зобов`язання цього відповідача визначити порядок розгляду скарги від 28.12.2023 року, стосовно неправомірних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які обіймаючи адміністративні посади не забезпечили у підконтрольному підрозділі розгляд скарги ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) на вимогах ст. 40 Конституції України та положень ст. 19 Закону України Про звернення громадян та Заяви від 19.08.2023 року ( ОСОБА_5 ) на підставі положень ст. 12 Закону, колегія суддів зазначає наступне.

Так, аналіз наведених норм Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції № 363 свідчить про те, що звернення, яке відповідає вимогам Закону, повинно бути прийнято, всебічно та повно розглянуто у встановлені законом строки, та за наявності для того підстав, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого входить вирішення спірного питання, повинен вжити усіх передбачених законом заходів для поновлення порушеного права особи та усунення причин та умов, які сприяли порушенням. За загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

При цьому, як вказувалося вище, пунктом 4 розділу ІІ Інструкції № 363 визначено, що Генеральному прокурору або виконувачу його обов`язків для розгляду подаються звернення, що надійшли від Президента України, Керівника Офісу Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, голів Конституційного Суду України, Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, Державної судової адміністрації України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голів Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, директорів Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Міністра внутрішніх справ України, Міністра оборони України, Міністра юстиції України, голів Служби безпеки України та Національної поліції України, Голови Ради прокурорів України, голів Верховної Ради та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також запити народних депутатів України, звернення Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни, скарги на дії чи рішення перших заступників та заступників Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - заступники Генерального прокурора), інші звернення з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації.

В свою чергу, пунктом 15 розділу ІІ Інструкції № 363 визначено, що звернення громадян, за результатами розгляду яких не приймалися рішення керівником органу прокуратури і в яких не оскаржуються дії чи рішення працівників цієї прокуратури, відповідальними підрозділами у термін не більш ніж п`ять днів надсилаються до відповідної прокуратури нижчого рівня, якщо вирішення порушених у них питань належить до її компетенції.

Враховуючи те, що Скарги № 1 та № 2 ОСОБА_1 були адресовані на ім`я Генерального прокурора України і відносно цих скарг не приймалися рішення керівником органу прокуратури нижчого рівня, колегія суддів дійшла до висновку, що Офіс Генерального прокурора, на виконання наведених вище норм, листом від 04.01.2024 № 27/2-1055ВИХ24 правомірно надіслано скарги ОСОБА_1 від 26.12.2023 р. до Харківської обласної прокуратури, до компетенції якої належить розгляд порушених в скарзі питань, про що повідомлено позивача, а тому колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визнання дій заступника керівника Харківської окружної прокуратури А. Кравченко стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.12.2023 року, з порушенням вимог ст. 40 Конституції України та ст. 19 Закону України Про звернення громадян неправомірними та такими що порушили гарантовані права ст. 40 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, після отримання звернень (скарг), від 26.12.2023, які надійшли з Офісу Генерального прокурора, щодо розгляду справи за позовом, ненадання відповіді та з інших питань, скарги розглянуто Харківською обласною прокуратурою в межах компетенції та ОСОБА_1 надано відповідь листом від 24.01.2024 р.

Як вказувалося вище, в Скарзі № 1 ОСОБА_1 просив вжити заходів реагування на неправомірні дії прокурорів Богодухівської окружної прокуратури щодо позбавлення заявника права на виплату відшкодування за незаконне знаходження його під слідством, а саме: вирішити питання про розгляд вказаної заяви відповідно положень ЗАКОНУ, та вирішити питання про притягнення до відповідальності прокурорів Богодухівської окружної прокуратури за грубе порушення прав заявника, як особи яка потерпіла від неправомірних дій прокурорів.

На цю скаргу, в листі від 24.01.2024 р. Харківською обласною прокуратурою заявника повідомлено про те, що на звернення, адресоване до Богодухівської окружної прокуратури Харківської області, за результатами його розгляду окружною прокуратурою надано відповідь листом від 15.09.2023 за № 56/2-2550-23. Копію цієї відповіді також долучено і до листа від 24.01.2024 р.

У Скарзі № 2 ОСОБА_1 просив припинити протиправні дії прокурорів Харківської обласної прокуратури (слід розуміти, щодо вступу прокурора у справу, в якості третьої особи на стороні відповідача) спрямовані на перешкоду судовому розгляду справи про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за час незаконного перебування під слідством та вжити заходів реагування на протиправну поведінку прокурорів.

Відповідно до абз. 2 п. 15 розділу ІІ Інструкції № 363, якщо у зверненні, поряд з питаннями, що належать до компетенції прокуратури, порушуються питання, які підлягають розгляду в інших органах, під час надання відповіді на таке звернення заявнику роз`яснюється порядок вирішення цих питань.

На цю скаргу, в листі від 24.01.2024 р. надано відповідь, в якій заявника повідомлено, зокрема, що прийняття рішення про залучення сторони у справі в якості третьої особи належить до компетенції суду, в провадженні якого перебуває справа.

Враховуючи зміст скарг, які направлялися на ім`я Генерального прокурора України та в подальшому, передані за належністю до Харківської обласної прокуратури, а також зміст листа від 24.01.2024 р. № 15/2-45вих-24, колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визнання протиправним розгляду керівником Богодухівської окружної прокуратури Я. Коптєвим заяви ОСОБА_1 від 19.08.2023 року, що подана відповідно положень ст. 12 Закону, неправомірною дією яка вчинена з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 36 Закону України Про прокуратуру, що порушила права гарантовані ст. 40, ст. 56 Конституції України, ст. 3 Закону, а також в частині зобов`язання ОСОБА_4 вирішити питання про розгляд заяви ОСОБА_1 від 19.08.2023 року на підставі вимог ст. 12 Закону, з оформленням відповідної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказувалося вище, керуючись ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" ОСОБА_1 просив прокуратуру нарахувати йому відшкодування, що визначено в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 ЗАКОНУ за незаконне перебуванням під слідством в період з 04.10.2002 року по 10.03.2009 року, яке потягнуло порушення прав і завдало матеріальних втрат.

Розмір відшкодування просив визначити, з урахуванням всіх обставин які повинен прокурор дослідити, при нарахуванні вказаної компенсації.

Про вирішення питання просив оформити відповідну постанову.

Таким чином, у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області із заявою (яка датована 14.08.2023 р.) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, яка подана на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) та Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", яке затверджене наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. № 6/5/3/41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 р. за № 106/1131 (далі Положення № 6/5/3/41) та у вказаній заяві ОСОБА_1 викладений конкретний перелік вимог, які заявник адресував цьому органу прокуратури.

В свою чергу, за змістом листа Богодухівської окружної прокуратури Харківської області від 15.09.2023 р. № 58/2-3495ВИХ-23 судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Так, в цьому листі заявника повідомлено про те, що на розгляді Золочівського районного суду Харківської області перебувала кримінальна справа № 40020036 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України.

Під час розгляду вказаної кримінальної справи, 27.09.2007 державним обвинувачем у судовому засіданні винесено постанову про зміну обвинувачення з ч. 1 ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України.

05.10.2007 р. постановою судді Золочівського районного суду Харківської області, на підставі п. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 282 КПК України, кримінальна справа за ч. 1 ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України закрита.

На постанову судді Золочівського районного суду Харківської області від 05.10.2007 про закриття кримінальної справи стосовно за ч. 1 ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України державним обвинувачем подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.12.2007 задоволено апеляційну скаргу прокурора та постанову Золочівського районного суду Харківської області від 05.10.2007 про закриття справи скасовано, провадження у справі в цій частині припинено.

На ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06.12.2007 ОСОБА_1 подано касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21.10.2008 касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06.12.2007 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до того ж апеляційного суду і іншому складі суддів.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 апеляційну скаргу прокурора задоволено частково та постанову Золочівського районного суду Харківської області від 05.10.2007 про закриття справи за ч. ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України скасовано, виділені в цій частині матеріали направлені прокурору Золочівського району Харківської області для проведення додаткового розслідування.

04.03.2009 р. до прокуратури Золочівського району Харківської області надійшли матеріали, які виділені ухвалою колегії суддів судової палати кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009, цього ж дня зареєстровані у прокуратурі району у книзі К-1 за № 10пр/09 для проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК України.

За результатами проведеної перевірки постановою слідчого прокуратури Золочівського району Харківської області від 10.03.2009 відмовлено в порушенні кримінальної справи, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу злочинів передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України, про що ОСОБА_1 повідомлено листом за № 10пр/09 від 10.03.2009.

Крім того заявника повідомлено, що 07.05.2009 ОСОБА_1 особисто отримано у слідчого прокуратури Золочівського району Харківської області копію постанови про відмову порушенні кримінальної справи від 10.03.2009, про що власноручно зроблено відповідний запис на оригіналі постанови.

26.08.2009 р. до Золочівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 подано позовну, заяву до прокуратури Золочівського району Xарківської області, Державного казначейства України про відшкодування збитків, причинених результаті незаконних рішень та дій представниками слідства та прокуратури Золочівського району Харківської області.

Ухвалою судді Золочівського районного суду Харківської області від 08.09.2009 р. відкрито провадження за позовною заявою та в подальшому ухвалою судді Золочівського районного суду Харківської області від 08.12.2009 позовну заяву залишено без розгляду, оскільки від ОСОБА_1 надійшла письмо заява, в якій він просив залишити позовну заяву без розгляду.

В подальшому, ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м. Харкова у квітні 2010 року подано позовну заяву до прокуратури Харківської області, Державного казначейства України, третіх осіб: прокуратури Золочівського району Харківської області та Управління державного казначейства України Харківській області про відшкодування збитків, причинених в результаті незаконних рішень та дій представниками слідства та прокуратури Золочівського району Харківської області.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2012 задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2012 скасовано, провадження у справі за позовною заявою до Управління Державного казначейства України в Харківській області, прокуратури Харківської області, третя особа - прокуратура Золочівського району Харківської області в частині вимог про відшкодування втраченого заробітку та витрат на оплату правової допомоги - закрито, у задоволенні в іншій частині відмовлено.

15.01.2013 ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Харківської області з заявою про роз`яснення рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.02.2013 відмовлено ОСОБА_1 в роз`ясненні рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012.

За змістом листа Богодухівської окружної прокуратури Харківської області від 15.09.2023 р. № 58/2-3495ВИХ-23 ОСОБА_1 також повідомлено, що відповідно до додатку Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015 № 578-VIIІ зазначено перелік та територіальну юрисдикцію місцевих прокуратур, які розпочали свою діяльність з 15 грудня 2015 року та функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур припинено, в тому числі прокуратури Золочівського району Харківської області.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ створено окружні прокуратури та наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021, у тому числі Богодухівської окружної прокуратури Харківської області та функціонування в системі органів прокуратури місцевих прокуратур припинено.

Повідомлено заявника, що відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ Богодухівська окружна прокуратура Харківської області не є правонаступником прокуратури Золочівського району Харківської області.

Роз`яснено що відповідно до вимог ст. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).

Крім того, заявника повідомлено, що відповідно до затвердженого штатного розпису працівників Богодухівської окружної прокуратури, посада слідчого відсутня.

Також ОСОБА_1 цим листом повідомлено, що працівники Богодухівської окружної прокуратуpи не проводили слідчі дії у кримінальній справі № 40020036 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КК України та не приймали процесуальні рішення на підставі ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 р.

Таким чином, повідомлено ОСОБА_1 , що Богодухівська окружна прокуратуру відповідно до ст. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не є уповноваженим органом на винесення постанови про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури.

Також роз`яснено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Роз`яснено, ще відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Надаючи оцінку правомірності таких висновків та обставинам, які викладені в листі Богодухівської окружної прокуратури Харківської області від 15.09.2023 р. № 58/2-3495ВИХ-23, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , яка датована 14.08.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Положеннями ст. 3 Закону № 266/94-ВР визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до ст. 12 цього Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 1 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", яке затверджене наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. № 6/5/3/41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 р. за № 106/1131 (далі Положення № 6/5/3/41), це Положення визначає порядок застосування зазначеного вище Закону (266/94-ВР).

Приписами п. п. 4-5 цього Положення визначено, що завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди мають громадяни, щодо яких незаконні дії, передбачені частиною 1 ст.1 Закону, були здійснені після набуття Законом чинності, тобто після 16 січня 1995 року. Шкода, завдана до цього часу, відшкодовується у відповідності з законодавством, що діяло на момент завдання шкоди.

Згідно з п. 7 цього Положення, відповідно до ст. 3 Закону (266/94-ВР) відшкодуванню громадянинові підлягають:

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до п. 11 Положення, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися:

1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів;

2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 12 Положення № 6/5/3/41, у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу).

В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається:

- найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення;

- дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення;

- зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо);

- докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення; сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку);

- розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв`язку з незаконними діями;

- розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу;

- загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати;

- порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).

Згідно з частиною 2 ст. 12 Закону у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемлюють права громадян. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись зі скаргою до відповідного прокурора.

У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.

Як вказувалося вище, ОСОБА_1 звернувся до Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області із заявою про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, яка подана на підставі Закону № 266/94-ВР та Положення № 6/5/3/41, але за результатом розгляду цієї заяви, постанови (чи рішення про відмову у винесенні такої постанови) прокуратурою не прийнято, а надано відповідь листом від 15.09.2023 р.

Що стосується посилання у листі на ту обставину, що функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур припинено, в тому числі прокуратури Золочівського району Харківської області, а Богодухівська окружна прокуратура Харківської області не є правонаступником прокуратури Золочівського району Харківської області, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270).

Правова позиція з питань публічного правонаступництва, а саме визначення обставин припинення юридичної особи, які фактично відбулися у межах спірних правовідносин: ліквідація чи реорганізація, вже висловлювалась Верховним Судом в аналогічних спорах (постанови від 22.04.2021 року у справі № 440/395/20, від 17.06.2021 року у справі № 240/455/20).

Так, Верховний Суд виходив з того, що особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою.

У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади.

Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Відтак, Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.

Ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Ця позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 826/25887/15, від 17 липня 2019 року у справі № 820/2932/16, від 26 травня 2021 року у справі № 140/90/20 та ін.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У цьому разі, при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015 р. № 578-VIII (далі Закон № 578-VIII) визначений перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур, згідно якого, територіальна юрисдикція Дергачівської місцевої прокуратури поширюється, зокрема, на Богодухівський район та Золочівський район Харківської області.

Відповідно до ст. 1, 4 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII), прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави; організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктами 3, 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон № 113-IX) до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Згідно з наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 40, днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.

Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 39 у зв`язку з утворенням з 15 березня 2021 року окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур внесено зміни до структур і штатних розписів обласних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 39, затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур. Керівників обласних прокуратур зобов`язано організувати приймання-передачу справ, документів та майна місцевих прокуратур.

Зокрема, відповідно до Переліку і територіальної юрисдикції окружних прокуратур (Додаток до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 39) в системі органів прокуратури діє Богодухівська окружна прокуратура Харківської області (з місцем розташування у місті Богодухові) з територіальною юрисдикцією Богодухівський район Харківської області. Указана прокуратура виконує функції, що є аналогічними функціям Дергачівської місцевої прокуратури.

Як вказувалося вище, окремим, особливим видом правонаступництва є публічне правонаступництво органів державної влади. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.

Враховуючи наведене, Богодухівська окружна прокуратура Харківської області є правонаступником Дергачівської місцевої прокуратури (яка з 15.12.2015 р. була правонаступником Золочівської районної прокуратури Харківської області), яка за територіальним принципом виконує ті самі функції та повноваження.

Таким чином, посилання у листі від 15.09.2023 р. на те, що Богодухівська окружна прокуратура Харківської області не є публічним правонаступником прокуратури Золочівського району Харківської області є безпідставними.

Що стосується посилання у листі від 15.09.2023 р. на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а також на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається та сторонами у справі ця обставина не заперечується, що ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м. Харкова у квітні 2010 року подано позовну заяву до прокуратури Харківської області, Державного казначейства України, третіх осіб: прокуратури Золочівського району Харківської області та Управління державного казначейства України Харківській області про відшкодування збитків, причинених в результаті незаконних рішень та дій представниками слідства та прокуратури Золочівського району Харківської області.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2012 у справі № 2-5681/11 задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2012 скасовано, провадження у справі за позовною заявою до Управління Державного казначейства України в Харківській області, прокуратури Харківської області, третя особа - прокуратура Золочівського району Харківської області в частині вимог про відшкодування втраченого заробітку та витрат на оплату правової допомоги - закрито, у задоволенні в іншій частині відмовлено.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень судом апеляційної інстанції встановлено, що в рамках справи № 2-5681/11 підставою для звернення до суду першої інстанції слугувала та обставина, в результаті незаконних дій прокуратури ОСОБА_1 була завдана матеріальна та моральна шкода, які підлягають відшкодуванню у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства.

Відмовляючи в задоволенні позову, у рішенні від 10.10.2012 р. суд першої інстанції послався на те, що оскільки вирок по справі за обвинуваченням ОСОБА_1 не постановлений, звинувачення ОСОБА_1 за ст.ст. 346, 368 КК України прокурором було змінено в суді на ч. 1 ст. 366 КК України і провадження у справі за ч. 1 ст. 366 КК України закрито за нереабілітуючих підстав, суд дійшов до висновку про те, що відсутні підстави та право для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012 р. суд зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що постановляючи ухвалу від 21 жовтня 2008 року Верховний Суд України та ухвалу від 22 січня 2009 року апеляційний суд Харківської області, виходили з того, що змінюючи обвинувачення в суді 24 вересня 2007 року державний обвинувач не прийняв рішення про відмову від звинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 364, ч. ч. 1 і 2 ст. 368 КК України, не дотримався вимог ст. 264 КПК України, якою передбачено, що коли в результаті судового розгляду прокурор прийде до переконання, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого підсудному обвинувачення, він повинен відмовитися від обвинувачення і у своїй постанові викласти мотиви відмови. Обвинувачення за ч. 1 ст. 364, ч. ч. 1 і 2 ст. 368 КК України є самостійними, вони не пов`язані з обвинуваченням у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 366 КК України. Фактично прокурор, якщо виходити із змісту його постанови, змінив обвинувачення лише в частині злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду зазначила, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що звинувачення ОСОБА_1 за ст. ст. 346, 368 КК України прокурором було змінено в суді на ч. І ст. 366 КК України і провадження у справі вцілому закрито за нереабілітуючих підстав.

Також в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012 р. вказано, що оскільки за результатами додаткового розслідування, на яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2009 року були направлені виділені матеріали кримінальної справи в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч. І ст. 364, ч. 1, 2 ст. 368 КК України, прокуратурою Золочівського району Харківської області обвинувачення не підтримано, постановою слідчого прокуратури Золочівського району Харківської області від 10 березня 2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 і ч. 2 ст. 368 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, судова колегія вважає що ОСОБА_1 є таким, що у повній мірі реабілітований щодо обвинувачення його за ч. 1 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 368 КК України.

Оскільки обвинувачення за ч. 1 ст. 364, ч. ч. 1 і 2 ст. 368 КК України є самостійними та не пов`язані з обвинуваченням у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 366 КК України, тому закриття провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не впливає на висновок судової колегії про повну реабілітацію ОСОБА_1 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 368 КК України.

В рішенні Апеляційного суду Харківської області від 10.10.2012 р. також зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що після уточнення позову свої вимоги ОСОБА_1 звернув до Управління Державного казначейства України в Харківській області, в той як моральна шкода завдана громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду відшкодовується за рахунок коштів Державного бюджету.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції у справі № 2-5681/11 дійшов висновку, що вирішення справи в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди вирішить питання про права і обов`язки Державної казначейської служби України, яка не брала участі у справі.

Також суд апеляційної інстанції в рішенні від 10.10.2012 р. зазначив, що відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, пп. 11, 12 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що розмір шкоди, зазначеної, зокрема в п. 1, п. 4 ст. 3 цього Закону (відшкодування втраченого заробітку, надання юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

На підставі наведеного, судом апеляційної інстанції у справі № 2-5861/11 зроблений висновок, що вирішення питання про відшкодування втраченого заробітку, стягнення витрат на оплату правової допомоги підлягає розгляду за правилами того виду провадження, в якому ця справа розглядалася, а не в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до прокуратури із заявою про відшкодування втраченого заробітку та витрат на оплату правової допомоги, однак постанова по суті вказаного питання не прийнята.

Однак, навіть і за таких обставин вказане питання не може бути розглянуто в порядку цивільного судочинства, оскільки спеціальний порядок його вирішення передбачений ст. ст. 11, 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

За таких обставин, згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в рамках справи № 2-5861/11 дійшов до висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині відшкодування втраченого заробітку та витрат на оплату правової допомоги підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені вище обставини, зокрема, що під час розгляду справи № 2-5861/11 суд апеляційної інстанції встановив, що вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а мають бути розглянуті в спеціальному порядку, який передбачений ст. ст. 11, 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, колегія суддів зазначає, що посилання в листі від 15.09.2023 р. на приписи ЦК України та ЦПК України, в якості роз`яснення процедури відшкодування шкоди, є неправомірними.

Крім того, розглядаючи справу № 2-5861/11 судом апеляційної інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до прокуратури із заявою про відшкодування втраченого заробітку та витрат на оплату правової допомоги, однак постанова по суті вказаного питання не прийнята.

Враховуючи наведені вище обставини та висновки Апеляційного суду Харківської області, які викладені в рішенні від 10.10.2012 р. у справі № 2-5861/11, а також проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла до висновку, що після отримання заяви ОСОБА_1 , яка подана на підставі Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду у Богодухівської окружної прокуратури Харківської області (як публічного правонаступника прокуратури Золочівського району Харківської області) виник обов`язок щодо розгляду цієї заяви у спеціальному порядку, який визначений приписами вказаних вище нормативно-правових актів та обов`язок щодо прийняття відповідного рішення (постанови) по суті вказаного питання, що Керівником Богодухівської окружної прокуратури Харківської області зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2022 у справі № 9901/276/19 висловила свою правову позицію, згідно якої протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла до висновку, що Керівником Богодухівської окружної прокуратури Харківської області в межах цих правовідносин допущено протиправну бездіяльність в частині належного розгляду заяви ОСОБА_1 в спеціальному порядку, який визначений Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менш, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції встановлено, що заява ОСОБА_1 у спеціальному порядку, який Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду компетентним органом прокуратури не розглядалася, рішення (постанова) по суті цієї заяви не приймалася, колегія суддів дійшла до висновку права позивача в цій частині підлягають захисту шляхом зобов`язання Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в спеціальному порядку, який визначений Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та прийняти рішення (постанову) по суті цієї заяви.

Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

В іншій частині підстав для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 року по справі № 520/11070/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним розгляд керівником Богодухівської окружної прокуратури Я. Коптєвим заяви ОСОБА_1 від 19.08.2023 року, що подана відповідно положень ст. 12 Закону, неправомірною дією яка вчинена з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 36 Закону України Про прокуратуру, що порушила права гарантовані ст. 40, ст. 56 Конституції України ст. 3 Закону та в частині зобов`язання Я. Коптєва вирішити питання про розгляд заяви ОСОБА_1 від 19.08.2023 року на підставі вимог ст. 12 Закону, з оформленням відповідної постанови та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 в спеціальному порядку, який визначений Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Зобов`язати Керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в спеціальному порядку, який визначений Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та прийняти рішення (постанову) по суті цієї заяви.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 року по справі № 520/11070/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко З.Г. Подобайло