Справа № 520/35960/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

15.04.2025 р. справа №520/35960/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" в особі міжрайонної Шевченківської медико-соціальної експертної комісії (далі за текстом - Відповідач №1), Департамент охорони здоров"я Харківської обласної державної (військової) адміністрації (далі за текстом - Відповідач №2) (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
проскасування рішення суб"єкта владних повноважень, спонукання суб"єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнання незаконним та протиправним рішення міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації; 2) визнання протиправними дії ОСОБА_2 - Голови міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації; 3) зобов"язання міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації провести переогляд інвалідності ОСОБА_1 на підставі наданих медичних документів; 4) визначити, що бездіяльність міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації є порушенням прав ОСОБА_1 на своєчасний переогляд інвалідності; 5) стягнення з міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 витрат, зв"язаних з відновленням прав ОСОБА_1 ; 6) покласти судові витрати на відповідача.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що хворий на бронхіальну астму 4 ступеня у тяжкому перституючому перебігу неконтрольованій стадії загострення, легеневу недостатність І-ІІ ступеню, хронічний бронхіт, ефізему легенів, пневмофіброз ЛН ІІ ступеню, хронічний вазамоторний реніт, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, неодноразово лікувався у стаціонарі та амбулаторно, щорічно лікується у 13 лікарні, у 27 лікарні. Наголошував на тому, що оскаржив рішення Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318) згідно з п.23, однак отримав оформлену листом від 10.12.2024р. №47 відмову.

Пунктом 1 ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025р. у справі №520/35960/24 позов в частині вимог: 1) визнати протиправними дії ОСОБА_2 - Голови міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації; 2) стягнути з міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати, зв"язані з відновленням прав ОСОБА_1 ; 3) визначити, що бездіяльність міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації є порушенням прав ОСОБА_1 на своєчасний переогляд інвалідності - повернути заявникові.

Пунктом 2 ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025р. у справі №520/35960/24 позов було прийнято до розгляду в частині вимог про: 1) визнання незаконним та протиправним рішення міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації; 2) зобов"язання міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації провести переогляд інвалідності ОСОБА_1 на підставі наданих медичних документів.

Відповідач №1, Комунальний заклад охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" в особі міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що 06.11.2024р. заявник під час повторного огляду був визнаний особою з інвалідністю 3 групи (загальне захворювання; строк 2 роки; рішення міжрайонної Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318). Після надходження скарги заявника на рішення Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318) матеріали були передані до обласної МСЕК №3 Комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико-соціальної експертизи». 25.12.2024р. заявник був оглянутий МСЕК №3 Комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико-соціальної експертизи», за наслідками огляду було підтверджено рішення Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318).

Відповідач №2 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що заявник неправильно указав повне найменування первісного відповідача - міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації, позаяк зазначений заклад не входив до складу Департаменту охорони здоровя Харківського обласної державної (військової) адміністрації.

Позов було отримано судом 31.12.2024.

10.02.2025р. судом від позивача було отримано процесуальний документ із найменуванням «заперечення на дії головуючого», який містив низку особистих субєктивних думок позивача про упередженість та необєктивність під час розгляду справи №520/35960/24.

Тому цей документ був вирішений по суті як заява про відвід судді ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025р. та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025р.

Рішення про прийняття позову до розгляду в частині вимог було прийнято після часткового усунення заявником недоліків в оформленні позову 10.03.2025р.

Відзив на позов від Відповідача №1 був отриманий судом 13.03.2024р.

Відзив на позов від Відповідача №2 був отриманий судом 20.03.2025р.

14.03.2025р. судом від позивача був отриманий процесуальний документ від 09.03.2025р. з приводу застосування аналогії закону, який не містить вимог та доводів, котрі б зумовлювати прийняття окремих процесуальних рішень або надання окремої правової оцінки доводам згідно з ст.ст.159, 166, 261 КАС України.

14.03.2025р. судом від позивача був отриманий процесуальний документ від 09.03.2025р. з приводу порядку вирішення заяви про відвід, який не містить вимог та доводів, котрі б зумовлювати прийняття окремих процесуальних рішень або надання окремої правової оцінки доводам згідно з ст.ст.159, 166, 261 КАС України.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

З доводів позову та приєднаних до позову документів слідує, що 31.01.2023р. відносно заявника суб"єктом владних повноважень - Міжрайонною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" вперше було прийнято рішення про встановлення ІІІ групи інвалідності згідно з довідкою серії ААВ №688360.

06.11.2024р. згідно з довідкою серії 12 ААГ №960318 відносно заявника суб"єктом владних повноважень - Міжрайонною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" було прийнято рішення про встановлення ІІІ групи інвалідності строком на 2 роки із датою чергового переогляду - 29.10.2026р.

29.11.2024р. заявником на ім"я міжрайонної Шевченківської медико-соціальної комісії Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації було складено звернення з приводу оскарження рішення від 06.11.2024р. та з приводу проведення повторного огляду.

На копії указаного звернення проставлений штамп - "КЗОЗ "Обласний центр медико-соціальної експертизи".

У відповідь на це звернення міжрайонною Шевченківською медико-соціальною комісією Комунального закладу охорони здоров"я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації було складено лист від 10.12.2024р. №47 за підписом Завідувача міжрайонною Шевченківською МСЕК - Бабаєва Г.М. про те, що 04.12.2024р. медико-експертна справа ОСОБА_1 передана до Обласної МСЕК №3 КЗОЗ "Обласний центр медико-соціальних експертиз".

За викладеними у поданому Відповідачем №1 відзиві на позов твердженнями, після надходження скарги заявника на рішення Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318) матеріали були передані до обласної МСЕК №3 Комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико-соціальної експертизи». 25.12.2024р. заявник був оглянутий МСЕК №3 Комунального закладу охорони здоровя «Обласний центр медико-соціальної експертизи», за наслідками огляду було підтверджено рішення Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318).

Стверджуючи про те, що за зверненням від 29.11.2024р. Відповідач №1 вчинив протиправну відмову у проведенні переогляду, заявник ініціював даний спір.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є субєктом владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.4 ст.69 Закону України від 19.11.1992р. №2801-ХІІ «Про основи законодавства України про охорону здоровя» медико-соціальна експертиза стійких обмежень життєдіяльності здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначають реабілітаційні заходи відповідно до законів України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" та "Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я".

За визначенням ст.1 Закону України від 06.10.2005р. №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частиною 1 ст.7 Закону України від 06.10.2005р. №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

За змістом ч.3 ст.7 Закону України від 06.10.2005р. №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Частиною 12 ст.7 Закону України від 06.10.2005р. №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" визначено, що Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як то указано у ст.3 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

На подальший розвиток положень ст.7 Закону України від 06.10.2005р. №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" та ст.3 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" постановою КМУ від 03.12.20096р. №1317 було затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно з п.3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п.4 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Пунктом 15 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

За правилами п.19 Положення про медико-соціальну експертизу комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

За наявності заперечень представників Пенсійного фонду України комісія направляє особу, що звернулася для встановлення інвалідності, на додаткове медичне обстеження, яке проводиться без урахування висновку попередньої лікарсько-консультативної комісії. Остаточне рішення приймається комісією за результатами додаткового медичного обстеження, обсяги якого визначаються комісією з урахуванням характеру та важкості захворювання.

Пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

За приписами п.22 Положення про медико-соціальну експертизу рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Відповідно до п.22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Згідно з п.23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Пунктом 12 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

З наведених норм права слідує, що повторний огляд осіб здійснюється або органом МСЕК вищого рівня у порядку адміністративного (позасудового) оскарження рішення МСЕК нижчого рівня (п.23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності), або тією ж самою МСЕК, якою у було прийнято відповідного рішення по минуванню визначеного законодавством строку Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

У межах спірних правовідносин заявник подав звернення від 29.11.2024р. з приводу оскарження рішення Відповідача №1 від 06.11.2024р.

За цим рішенням Відповідач №1 не мав правових підстав для вчинення управлінського волевиявлення з приводу призначення та проведення повторного огляду заявника, а тому правомірно спрямував це звернення до органу МСЕК вищого рівня.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах Відповідачем №1 за зверненням заявника від 29.11.2024р. було вчинено як управлінське волевиявлення у формі відмови у призначенні та проведенні повторного огляду, так і управлінське волевиявлення у формі дії з приводу передачі медико-експертної справи заявника до органу МСЕК вищого рівня.

Приєднаними до справи доказами засвідчено, що орган МСЕК вищого рівня підтвердив правильність рішення міжрайонної Шевченківської МСЕК від 06.11.2024р. про присвоєння заявнику 3 групи інвалідності (довідка серії 12 ААГ №960318).

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах Відповідачем №1 під час розгляду звернення заявника від 29.11.2024р. було забезпечено дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин були зясовані із достатньою повнотою, належна норма права була визначена правильно, застосована вірно, унаслідок чого реально вчинене оскаржене управлінське волевиявлення не призвело до погіршення правового становища заявника.

Позивачем протилежного згідно з ч.1 ст.77 КАС України у ході розгляду справи не доведено.

Здобутий судом обсяг доказів згідно з ч.2 ст.77 КАС України не містить підстав для задоволення позову.

Тож позов належить залишити без задоволення, позаяк проведеним судовим розглядом установлено відповідність оскарженого рішення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України у межах наведених заявником підстав позову, що призводить до відсутності порушеного права як обєкту судового захисту.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, ст.ст.72-77, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко