Справа № 380/22273/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22273/21 пров. № А/857/34923/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (суддя Сидор Н.Т., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повної ухвали не зазначено),

в адміністративній справі №380/22273/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача, які полягають у невірному обрахунку позивачу з лютого 2020 року по квітень 2021 року сум грошового забезпечення, неповному нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення та невірному обрахунку і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення (із врахуванням виплачених сум) за 2020 та 2021 роки відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт; 3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по лютий місяць 2018 з базовим місяцем січень 2008, за період з березня по грудень 2018 року з базовим місяцем березень 2018 року із врахуванням вже виплачених сум; 4) зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу за кожен календарний рік служби із врахуванням вже виплаченої суми.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням січня 2016 року як базового місяця. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо неправильного нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2020-2021 років. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 01.01.2020 по 31.12.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 01.01.2021 по 30.04.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо неправильного нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 гривень та 1000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, вказане рішення суду набрало законної сили 20.06.2023, та для виконання вказаного судового рішення 24.07.2023 позивачу видано виконавчі листи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 4 заявами з доданням оригіналів виконавчих листів про примусове виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/22273/21.

06 вересня 2023 року Франківським відділом ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження №№ 72687484, 72687640, 72687858, 72687959.

01.11.2024 до суду першої інстанції надійшла заява позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо повного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №380/22273/21 і встановлення судового контролю за виконанням цього рішення суду.

У вказаній заяві ОСОБА_1 висловлює категоричне не погоджується з питанням щодо повноти виконання рішення суду від 27.04.2023 у справі №380/22273/21. Вказує, що виконавчі листи №380/22273/21 перебували на виконанні у Франківському відділі ДВС у м. Львові ЗМРУ МЮ. Втім, державним виконавцем прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням відповідачем рішення суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №380/22273/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

З цією ухвалою суду не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду винесена в результаті неправильного застосування норм процесуального і матеріального права, а відтак така підлягає скасуванню і зміні в її мотивувальній частині з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на помилковість висновків суду першої інстанції в тому, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій державної виконавчої служби щодо виконання рішення суду у справі №380/22273/21. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач умисно ухиляється від виконання цього рішення суду. Військовою частиною НОМЕР_1 не надано будь-яких відповідей, а Франківським відділом ДВС у місті Львові не вживаються заходи для реального і повного виконання рішення суду від 27.04.2023 у справі № 380/22273/21. Разом з зим, позивач одночасно з поданням заяви про встановлення судового контролю і визнання протиправної бездіяльності щодо виконання судового рішення оскаржив постанови Франківського відділу ДВС у місті Львові щодо закриття виконавчих проваджень № 72687484, 72687640, 72687858, 72687959. Також зазначає скаржник, що судом першої інстанції вирішено питання лише про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, однак не вирішено питання, яке ставив позивач в порядку ст.383 КАС України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржену ухвалу суду від 22.11.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви позивача.

Відповідач військова частина НОМЕР_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційної скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023, яке 20.06.2023 набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 НГ України: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця; здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 01.01.2020 по 31.12.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 01.01.2021 по 30.04.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Для виконання вказаного судового рішення Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи, на підставі яких Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові 06.09.2023 були відкриті виконавчі провадження № 72687484, 72687640, 72687858, 72687959 та згодом ці виконавчі провадження закінчені відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Здійснюючи апеляційний розгляд цієї справи №380/22273/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 з розгляду заяви, поданої в порядку статей 383, 382 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.1 ст.383 КАС України (тут і надалі в редакції на час подання заяви та постановлення спірної ухвали суду), особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, серед іншого має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, у випадку, коли таке відкрито (ч.2 ст.383 КАС України).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (ч.3 ст.383 КАС України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.382 КАС України (тут і надалі в редакції на час подання заяви та постановлення спірної ухвали суду), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Наведеними вище правовими нормами передбачено, що такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів також враховує, що в силу положень ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За правилами ч.1 ст.373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII.

В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У розглядуваній справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку ст.ст. 383, 382 КАС України, у зв`язку з тим, що на виконання вказаного вище рішення суду від 27.04.2023 в адміністративній справі №380/22273/21 відповідачем частково виконано рішення суду. При цьому стягувач ОСОБА_1 категорично не згоден з питанням щодо повноти виконання рішення суду.

Тобто, із змісту заяви позивача та апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 22.11.2024 видно, що позивач фактично не згідний із проведеним перерахунком індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення за розглядувані періоди та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тобто, фактично ОСОБА_1 оскаржує дії відповідача, вчинені на виконання рішення суду у цій справі №380/22273/21.

Згідно доводів позивача ОСОБА_1 він отримав від Франківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідь про те, що виконавчі провадження №№ 72687484, 72687640, 72687858, 72687959 завершені у зв`язку з повним виконанням військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду у справі №380/22273/21 від 27.04.2023.

У той же час, згідно положень пунктів 7, 8 частини 2 статті 383 КАС України, заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 вказала, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Суд встановив, що постановами державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.08.2024 виконавчі провадження №72687858, №72687959, від 29.04.2024 №72687640, №72687484 закінчено відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону №1404-VIII.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З наведеного слід зробити висновок, що державним виконавцем прийнято остаточні рішення, якими, по суті, визнається, що поведінка відповідача з виконання судового рішення вже не характеризується як протиправна.

Вирішуючи подану заяву, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ч.5 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконання про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.8 ст.382 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, станом на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статей 383, 382 КАС України і на час винесення спірної ухвали суду від 22.11.2024 виконавчі провадження №72687858, №72687959, №72687640, №72687484 закінчені на підставі постанов державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові.

В такій ситуації відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму визначеного статтею 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, являються безпідставними вимоги заяви позивача ОСОБА_1 про застосування приписів статті 383 КАС України, а саме, про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо повного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №380/22273/21, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виконати в повному обсязі рішення суду у справі №380/22273/21.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відмова у задоволенні відповідних вимог заявника (позивача) не являється обмеженням права останнього на ефективний судовий захист, зокрема, на стадії виконання судового рішення, а зумовлена необхідністю дотримання обов`язкових (наведених вище) норм матеріального та процесуального права.

Відносно вимог заявника про застосування приписів статті 382 КАС України, а саме, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 протягом одного місяця подати до суду звіт про виконання рішення суду у справі №380/22273/21, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Правовою підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

У розглядуваній справі судом встановлено, що на виконання рішення суду від 27.04.2023 у справі №380/22273/21 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України проведено нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення за певний період, одноразової грошової допомоги при звільненні.

Перевірка повноти і правильності виконання боржником (відповідачем) цього судового рішення повинна здійснюватися в межах відкритого виконавчого провадження №№ 72687484, 72687640, 72687858, 72687959, про що апеляційний суд уже зазначав вище.

Тобто, учасникам справи та адміністративному суду відомі фактичні обставини щодо стану виконання відповідачем рішення суду від 27.04.2023, а правильність такого виконання повинна здійснюватися в межах відкритого виконавчого провадження.

В такій ситуації відсутні підстави для застосування приписів статті 382 КАС України щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень (відповідача) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, являються безпідставними вимоги заяви позивача ОСОБА_1 про застосування приписів статті 382 КАС України, а саме, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 протягом одного місяця подати до суду звіт про виконання рішення суду у справі №380/22273/21.

За наведених фактичних обставин та із врахуванням норм чинного законодавства колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статей 383, 382 КАС України.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що із змісту оскаржуваної ухвали суду від 22.11.2024 видно, що суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_1 по суті щодо усіх питань, заявлених у порядку статей 383, 382 КАС України, тому у відповідній частині доводи скаржника є необґрунтованими.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвалу судом першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 382, 383 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в адміністративній справі №380/22273/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль