Справа № 148/2922/24
Суддя: Мороз І. С.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2922/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - cyдді Мороза І.С.

за участі секретаря судового засідання Баранецької О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Томашпіль адміністративну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1

вимоги позивача: про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

представник позивача: адвокат Кравець В.А.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

3 лютого 2025 року до Томашпільського районного суду Вінницької області надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому позивач просить постанову від 20 липня 2024 року за №24/1683 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати, провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - надіслати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позов мотивовано наступним.

26 грудня 2024 року поштовим зв`язком на адресу позивача надійшла постанова від 20 липня 2024 року № 24/1683 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11 липня 2024 року гр. ОСОБА_1 вручена повістка № ВЛК НОМЕР_1 , відповідно до якої 12 липня 2024 року він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Натомість, військовозобов`язаний ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений, про необхідність 12 липня 2024 року з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, цим самим порушив абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З метою притягнення до адміністративної відповідальності 15 липня 2024 року було складено адміністративний протокол від 15.07.2024 № Т/24/946 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення від 15 липня 2024 року № 1724/946, повно, всебічно і з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку із чим останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Позивач вважає, що постанова № 24/1683 по справі про адміністративне правопорушення від 30 липня 2024 року винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладання штрафу у сумі 17000,00 грн., незаконною, такою, що підлягає скасуванню і надісланню справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що обґрунтовуємо наступним.

15 липня 2024 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правничої допомоги з Адвокатським бюро Кравець В.А., де в подальшому, 19 липня 2024 року адвокат Кравець В.А. направила до ІНФОРМАЦІЯ_4 за електронною адресою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » заяву про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи, де просить у зв`язку із її відпусткою, та перебуванні на лікарняному ОСОБА_1 перенести розгляд справи №Т/24/946 призначений на 20.07.2024 о 10 год. 00 хв. на іншу дату, а також ознайомити її з матеріалами справи №Т/24/946 шляхом надсилання скан копій матеріалів на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_6

Проте начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 дану заяву проігноровано та винесено оскаржувану постанову, чим, як зазначає позивач порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Отже, відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням прав позивача та правових гарантій.

7 січня 2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив обґрунтовано наступним.

15 липня 2024 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено, що 11 липня 2024 року, військовозобов`язаному ОСОБА_1 , було повідомлено про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 12 липня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт належного оповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце прибуття підтверджується повісткою №ВЛК/Т/01368, актом відмови від отримання повістки від 11 липня 2024 року.

ОСОБА_1 , даний виклик проігнорував та у зазначену в отриманих ним документах дату, час та місце не прибув, тим самим не виконав свій обов`язок, передбачений абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 15 липня 2024 року, старшим інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 , старшим сержантом ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_1 , відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення №Т/24/946 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Під час складання протоколу, ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також про свої права, передбаченні ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, про що поставив свій підпис у протоколі №Т/24/946. Окрім цього, ОСОБА_1 отримав копію протоколу №Т/24/946, про що також свідчить його підпис у протоколі.

У поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що не прибув по повістці у зв`язку із хворобою.

На розгляд справи ОСОБА_1 не прибув.

Враховуюче зазначене вище, 20 липня 2024 року, повно та всебічно дослідивши матеріали справи №Т/24/946 від 15 липня 2024 року, з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно надавши оцінку доказам, відповідно до постанови №24/1683, начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було прийнято рішення накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000, 00 грн.

Отже, ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним громадянином, який викликався до ІНФОРМАЦІЯ_4 , не прибув у визначену повісткою дату, час та місце, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім цього, представником відповідача зазначено, що у позовній заяві, представник позивача стверджує, що 19 липня 2025 року адвокат Кравець В.А. подавала до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи, однак підтвердження, що ІНФОРМАЦІЯ_7 було отримано адвокатський запит представника позивача, ОСОБА_1 не надає. Із скріншоту з сервісу «Gmail», вбачається, що « ІНФОРМАЦІЯ_8 » надіслала 20 липня 2024 року о 00:20 год. додаток у форматі «.zip» з назвою «Клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи.pdf.asice.zip» на електрону адресу « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Поруч з цим, офіційною електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 , в тому числі для листування, є « ІНФОРМАЦІЯ_9 ». Ця інформація є загальнодоступною і з нею можна ознайомитись на сайті Міністерства оборони України.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 4 лютого 2025 року справу прийнято в провадження судді Томашпільського районного суду Вінницької області Мороза І.С., судове засідання призначено на 24 лютого 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 18 березня 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 березня 2025 року оголошено перерву в справі, судове засідання призначено на 8 квітня 2025 року.

8 квітня 2025 року судом постановлено перейти до стадії ухвалення судового рішення та в зв`язку складності справи судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення, оголошено час та дату його проголошення, а саме 8.15 год. 15 квітня 2025 року.

Доводи учасників справи.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кравець В.А. позов підтримала та просила його задовольнити за обставин зазначених в ньому, пояснила, що оскаржувана постанова винесена з істотним порушенням прав позивача та правових гарантій. Крім цього пояснила, що копію протоколу від 15 липня 2024 року № Т/24/946 ОСОБА_1 не отримував, про що вказав власноручно в самому протоколі, таким чином матеріали справи не містять доказів, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, повістка про виклик на розгляд справи позивачу також не надходила. Вказала, що повістка № ВЛК/Т/01368 на ім`я ОСОБА_1 підпису останнього не містить, щодо акту відмови ОСОБА_1 від отримання повістки про виклик, представник позивача зазначила, що він складений з порушенням законодавства, оскільки в акті не вказано, що при складанні акту здійснювалася фото- та відео-фіксація, матеріали справи відеозапису відмови ОСОБА_1 від отримання повістки матеріали справи не містять, відтак відповідачем належним чином не підтверджено вказану обставину, а саме відмову від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 липня 2024 року.

Крім цього, в протоколі від 15 липня 2024 року №Т/24/946 ОСОБА_1 зазначив, що не з`явився за повісткою у зв`язку з тим, що хворів. Однак ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 15 липня 2024 року, тобто протягом трьох днів, як передбачено законодавством, доказів того, що позивач не пройшов ВЛК матеріали справи не містять.

Разом з цим, в судовому засіданні представник позивача зазначила, що в даний час у неї відсутні відомості про проходження ОСОБА_1 ВЛК, оскільки на даний час останній перебуває під вартою.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі ст. 5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно копії повістки № ВЛК /Т/01368 виписаної начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 11 липня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , останньому належить з`явитися за адресою: АДРЕСА_2 о 09.00 год 12 липня 2024 року для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З копії акту щодо відмови від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 липня 2024 року встановлено, що під час здійснення оповіщення громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Текст повістки про явку на 09.00 год. 12 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 було доведено (озвучено) громадянину о 12.00 год. 11 липня 2024 року, оповіщення здійснювали командир відділення ОСОБА_3 , стрілець ОСОБА_4 та стрілець ОСОБА_5 .

З рапорту начальника адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що останній доповів начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 , що 12 липня 2024 року, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який викликався на вказану дату, не прибув, в зв`язку з чим останнього необхідно подати в розшук.

Згідно протоколу від 15 липня 2024 року № Т/24/946 складеного старшим інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 , 15 липня 2024 року встановлено, що 11 липня 2024 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручена повістка, відповідно до якої він повинен був 12 липня 2024 року прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про необхідність з`явитися 12 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується розпискою про отримання повістки, проігнорував даний виклик та у зазначену дату не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , цим не виконав свій обов`язок, чим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Свою неправомірною бездіяльністю ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП.

В протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10.00 год. 20 липня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даний протокол містить підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 .

Разом з цим, ОСОБА_1 власноручно в протоколі зазначив - «не з`явився за повісткою у зв`язку з тим, що хворів, про що свідчить направлення від терапевта, з протоколом не згоден».

Постановою № 24/1683 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 20 липня 2024 року винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення (ст. 251 КУпАП) є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких зокрема віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно частин 7, 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують зокрема районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спрямовується Міністерством оборони України.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Пунктами 12, 13 Положення передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території. Керівник має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

З огляду на викладене, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, провадження у справі про адміністративне правопорушення, в тому числі і за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

З огляду на наявність обставин у справі, є встановленим, що розгляд призначеної на 20 липня 2024 року справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить особистий підпис позивача в протоколі від 15 липня 2024 року за № Т/24/946, відтак ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом даного протоколу, хоча і другий примірний протоколу, як зазначено власноручно ОСОБА_1 , він не отримав.

Крім цього, в матеріалах справи міститься заява про ознайомлення з матеріалами справи, перенесення розгляду справи представника ОСОБА_1 адвокат Кравець В.А. від 19 липня 2024 року, адресованою 20 липня 2024 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . В даній заяві вказано, що згідно протоколу № Т/24/946 від 15 липня 2024 року розгляд справи відбудеться 20 липня 2024 року о 10.00 год. в кабінеті 21 Тульчинського ТРЦК.

З огляду на вказане вище вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, оскільки вказані дані саме ним було повідомлено адвокату Кравець В.А., яка 19 липня 2024 року на підставі договору про надання правничої допомоги виписує ордер на представництво ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

З вказаного вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 , розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, забезпечив можливість реалізації позивачем ОСОБА_1 його прав, передбачених частиною 1 статті 268 КУпАП.Позивач не був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та ст.268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися професійною правничою допомогою.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, представник написала на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи, однак доказів того, що дана заява була отримана ІНФОРМАЦІЯ_7 не містить.

Як зазначено представником відповідача у відзиві та згідно сайту Міністерства оборони України офіційною електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 , в тому числі для листування, є « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».

Дана обставина також підтверджується наявністю на офіційну сайті Міністерства оборони України у вільному доступі «Довідника номерів телефонів та електронних адрес територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки» (ІНФОРМАЦІЯ_11 ), зякого вбачається, що офіційними контактними даними ІНФОРМАЦІЯ_4 є : Оперативний черговий: 067-725-66-64; Гаряча лінія для звернення громадян: (04335) 2-23-72; .

Доказів направлення заяви адвоката Кравець В.А. про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи, на вказану вище офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачем не надано.

Таким чином, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 при винесенні оскаржуваної постанови дотримався процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених зокрема, статтями 278, 279 КУпАП, дана постанова суб`єкта владних повноважень є правомірною, в свою чергу позивачем не надано доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про те, що постанова винесена із істотними порушеннями прав особи та які б слугували підставою для її скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

У відповідності до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, незаконність оскарженої постанови, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи позивача на які він посилається як на підстави незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать на ряду з іншими і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України ).

Згідно із положеннями ст.139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні і підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст. 2, 12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: І. С. Мороз