Справа № 600/851/24-а
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 600/851/24-а Головуючий у 1 інстанції: Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ключковича В.Ю.

Мельничука В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у періоди часу з 01.02.2023 року по 01.08.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану, згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», - як особі, яка безпосередньо брала участь у бойових діях у періоди часу з 01.02.2023 року по 01.08.2023 року, з розрахунку 100 000 (сто тисяч) гривень на місяць, з урахуванням раніше сплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 23.06.2023 по 30.06.2023. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 23.06.2023 по 30.06.2023. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що, відповідно до пункту 10 роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 11.04.2023 №423/1932 щодо визначення категорії осіб медичного персоналу для виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень здійснюється військовослужбовцям, які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, мають відповідну медичну підготовку, з числа медичного персоналу медичних частин та підрозділів та які обіймають посади: офіцерського складу - за групою військово-облікових спеціальностей 90; рядового, сержантського і старшинського складу - за військово- обліковими спеціальностями 878, 879 (у тому числі за подвійним найменуванням посади, одна з яких "санітар"). Апелянт вказує, що в період з 01.02.2023 по 01.08.2023 позивач перебував на посаді водія - санітара евакуаційного відділення медичної роти за військово - обліковою спеціальністю 790037А, яка, в свою чергу, не входила до переліку військово-облікових спеціальностей, а саме, 878, 879 за якими, відповідно до роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 11.04.2023 №423/1932, здійснювалася виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за виконання завдань в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Також, не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, відповідачем не було надано відповідних документів, які б могли підтвердити або спростувати безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Апелянт стверджує, що у період з 01.02.2023 по 01.08.2023 він виконував бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_2 оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Донецької області, згідно з бойовими розпорядженнями начальника штабу ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21.06.2023 № 355/дск та №2/7/231/181/12дск від 21.11.2022. Отже, апелянт вважає, що бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо невиплати позивачу додаткового грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, є протиправною.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : довідку про безпосередню участь сержанта ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01.02.2023 по 01.08.2023; бойовий наказ (бойове розпорядження) щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01.02.2023 по 01.08.2023; витяг з журналу бойових дій (вахтового журналу) щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за періоди з 01.02.2023 по 01.08.2023; рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01.02.2023 по 01.08.2023; інші документи, які свідчать про безпосередню участь ОСОБА_1 бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за періоди з 01.02.2023 по 01.08.2023.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, 03 квітня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява з додатковий поясненнями.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 24.02.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , з 01.09.2022 на посаді водія-санітара евакуаційного відділення медичної роти, що підтверджується наказами командира військової частини від 24.02.2022 № 45, від 01.09.2022 № 235.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.03.2023 № 227, від 07.04.2023 № 456, від 11.05.2023 № 641, від 12.06.2023 № 768, від 06.07.2023 № 872, від 15.08.2023 № 1029, ОСОБА_1 було здійснено виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн за періоди з 01.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 26.03.2023, з 03.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 28.07.2023 відповідно.

Не погоджуючись з ненарахуванням та невиплатою додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. за період з 01.02.2023 року по 01.08.2023, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно п. 2 вищевказаного Указу, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, умовою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць є безпосередня участь військовослужбовцям Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди виплачується пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 09 липня 2023 року № 707С, ОСОБА_1 у період з 23.06.2023 по 30.06.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_2 оперативного тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » згідно з бойовим розпорядженням (а.с. 8).

Слід зазначити, що за правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 21 березня 2024 року у справі №560/12539/22 та від 28 травня 2024 року у справі №560/1200/23, підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах може бути довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Таким чином, довідка командира Військової частини НОМЕР_2 від 09 липня 2023 року № 707С може бути підтвердженням безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

З приводу посилання апелянта - Військової частини НОМЕР_1 на роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 11.04.2023 №423/1932, судом першої інстанції було вірно враховано, воно не є нормативно-правовим актом.

Колегія суддів зазначає, що основною умовою для отримання збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди є безпосередня участь військовослужбовця Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби)

Крім того, у положеннях Постанови № 168 відсутні вимоги щодо військово-облікової спеціальності, за наявності якої, особа має право на отримання збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 23.06.2023 по 30.06.2023.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 23.06.2023 по 30.06.2023.

Щодо доводів апелянта - ОСОБА_1 про те, що у період з 01.02.2023 по 01.08.2023 він виконував бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_2 оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Донецької області, згідно з бойовими розпорядженнями начальника штабу ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21.06.2023 № 355/дск та №2/7/231/181/12дск від 21.11.2022, слід зазначити наступне.

Так, апелянт стверджує, що, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, відповідачем не було надано відповідних документів, які б могли підтвердити або спростувати безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Колегія суддів зазначає, що, з метою повного та всебічного встановлення обставин цієї справи та правильного вирішення спору, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 документи, які б могли підтвердити або спростувати безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01.02.2023 по 01.08.2023.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, відповідач надав письмові пояснення, в яких повідомив, що стосовно ОСОБА_1 не видавались бойові накази (бойові розпорядження), а тому він і не брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період із 01.02.2023 по 01.08.2023. Відповідно, будь-які відомості у журнал бойових дій не заносилися, рапорти (донесення) командиром підрозділом не подавалися і довідка про безпосередню участь ОСОБА_1 за спірний період не видавалася.

Отже, доводи апелянта - ОСОБА_1 про протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати йому додаткового грошового забезпечення за період із 01.02.2023 по 01.08.2023 є необгрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог за період з 01.02.2023 по 22.06.2023 та з 01.07.2023 по 01.08.2023 слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, а відповідачем спростовано безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за вказаний період.

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Ключкович В.Ю.

Мельничук В.П.