Справа № 140/10379/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Димарчук Т.М.

08 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/10379/24 пров. № А/857/6377/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б, Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.

представника апелянта: Чуриліної В.С.

представника позивача: Грушецького І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі № 140/10379/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брама Інжинірінг" до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування припису, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Брама Інжинірінг" (далі - ТОВ "Брама Інжинірінг") звернувся з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати припис №ЗХ/ВЛ/16726/231П від 14.06.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. позов задоволено.

Не погодившись з цим судовим рішенням, апелянт Західне міжрегіональне управління державної служби з питань праці подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Представник апелянта, Чуриліна В.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній зазначених.

Представник позивача, Грушецький І.Л. просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на адресу Міжрегіонального управління надійшло звернення ОСОБА_1 від 23.05.2024р. щодо порушень ТзОВ "Брама Інжинірінг" законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (вх. від 23.05.2024р. №Ц-583/ЗХ-24)).

Західне міжрегіональне управління отримав лист-погодження Державної служби України з питань праці від 03.06.2024р. №ЦА-2783/1/2.4.1-24а на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) в тому числі на ТзОВ "Брама Інжинірінг".

10.06.2024р. на основі отриманого погодження, Західне міжрегіональне управління видав наказ про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки ТзОВ "Брама Інжинірінг" №294/ЗХ/ЗК та направлення на проведення позапланового заходу від 10.06.2024р. №ЗХ/1/9119-24 .

Посадовими особами Західного міжрегіонального управління в період з 13 по 14 червня 2024 року на підставі наказу від 10.06.2024р. №294/ЗХ/ЗК та направлення від 10.06.2024р. №ЗХ/1/9119-24 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки за додержанням законодавства у сфері праці ТзОВ "Брама Інжинірінг" на предмет порушення прав заявниці ОСОБА_1 в частині неоформлення трудових відносин.

14.06.2024р. за результатами перевірки складено акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці ТзОВ "Брама Інжинірінг" №ЗХ/ВЛ/16726/231, у якому зафіксовано порушення вимог законодавства у сфері праці у товариством, зокрема, ч.1 ст.21 КЗпП, ч.4 ст.24 КЗпП України. В акті перевірки вказано, що проаналізувавши трудові договори з найманими працівниками, накази про прийняття на роботу працівників, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТзОВ "Брама Інжинірінг" головним бухгалтером з 06 лютого - 01 квітня 2024 року. Весь цей час працювала без належного оформлення трудових відносин. Враховуючи вищенаведене, встановлено, що керівник ТзОВ "Брама Інжинірінг" допустив до роботи ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушив вимоги ч.1 ст. 21, ч.4 ст.24 КЗпП України (а.с. 12-17).

На підставі акта позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 14.06.2024р. №ЗХ/ВЛ/16726/231 Західне міжрегіональне управління склав припис про усунення виявлених порушень законодавства у сфері праці від 14.06.2024р. №ЗХ/ВЛ/16726/231/П, яким зобов`язано директора ТзОВ "Брама-Інжиніринг" Булігу М.М. усунути виявлені порушення законодавства про працю (а.с.10).

ТзОВ "Брама Інжинірінг" подав скаргу на припис від 14.06.2024р. №ЗХ/ВЛ/16726/231/П Західному міжрегіональному управлінні, яке рішенням від 29.07.2024р. залишена без задоволення, а припис - без змін.

ч.2 ст. 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007р. № 877-V (далі - Закон № 877-V).

В ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", встановлено, що державний нагляд (контроль) це - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

ч.5 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно ст.3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

ч.4 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", встановлено, щоо виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Із змісту п.п. 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96, видно, що Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

п.3 Положення про Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженого наказом Державної служби з питань праці №169 від 23.09.2022р., визначено, що основними завданнями Міжрегіонального управління є, зокрема, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Підпунктом 5 пункту 4 Положення визначено, що Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Підстави для здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) визначені ч.1 ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

В абз.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", видно, що підставою для здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Підставою для здійснення контролюючим органом позапланового заходу нагляду (контролю) щодо ТзОВ "Брама Інжинірінг" є звернення фізичної особи ОСОБА_1 зі скаргою щодо неоформлення трудових відносин із нею та невиплати заробітної плати.

В абз.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та з урахуванням Наказу Міністерства економіки України від 16.06.2023р. № 5782 "Про здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) протягом періоду воєнного стану" видно, що Західне міжрегіональне управління отримав лист-погодження Державної служби України з питань праці від 03.06.2024р. №ЦА-2783/1/2.4.1-24а на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю).

На основі отриманого погодження, Міжрегіональне управління видав наказ про здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки ТзОВ "Брама Інжинірінг" від 10.06.2024р. №294/ЗХ/ЗК та направлення на проведення позапланового заходу від 10.06.2024р. №ЗХ/1/9119-24.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у Західного міжрегіонального управління були належні правові підстави для реалізації своєї компетенції на здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) щодо ТзОВ "Брама Інжинірінг".

Однак, така перевірка проведена зі значними порушеннями законодавства з огляду на наступне.

ч.1, ч.11, ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ТзОВ "Брама Інжинірінг" зареєстроване за адресою м. Луцьк, пр. Волі, 44/3. Проте, всупереч ч.1 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" посадовими особами Західного міжрегіонального управління перевірку проведено за адресою м.Луцьк, пр. Грушевського, 30.

Позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки проведений у відсутності директора ТзОВ "Брама Інжинірінг" Буліги М.М. чи іншої уповноваженої особи, що є прямим порушенням ч.11 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Наказ від 10.06.2024р. №294/ЗХ/ЗК та направлення від 10.06.2024р. №ЗХ/1/9119-24 про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) надіслані посадовими особами Західного міжрегіонального управління на номер телефону НОМЕР_1 (оскільки даний номер вказаний у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Однак, зазначений номер телефону не належить директору товариства Булізі М.М., та уповноваженій особі ТзОВ "Брама Інжинірінг". Проте, номер телефону НОМЕР_1 належить бухгалтеру ТзОВ "Українські інвестиційні технології" ОСОБА_4 .

Таким чином, керівник суб`єкта господарювання ТзОВ "Брама Інжинірінг" (чи уповноважена ним особа) не був ознайомлений з підставою проведення позапланового заходу з наданням копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

З вищенаведеного слідує, що відповідач порушив абз.6 ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", у якому йдеться про те, що перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що вірними є висновки суду першої інстанції, що позаплановий захід державного нагляду (контролю) проведений суб`єктом владних повноважень зі значними порушеннями процедури проведення перевірки.

Стосовно суті виявлених порушень під час перевірки, колегія суддів звертає увагу на таке.

Із змісту акту позапланового заходу державного нагляду (контролю) видно, що контролюючий орган проаналізувавши трудові договори з найманими працівниками, накази про прийняття на роботу працівників, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 працювала в ТзОВ "Брама Інжинірінг" головним бухгалтером з 06 лютого - 01 квітня 2024 року. Весь цей час працювала без належного оформлення трудових відносин. Контролюючий орган дійшов висновків, що керівник ТзОВ "Брама Інжинірінг" допустив до роботи ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушив вимоги ч.1 ст. 21, ч.4 ст.24 КЗпП України (а.с. 12-17).

Перевіряючи наявність підстав для винесення припису №ЗХ/ВЛ/16726/231П від 14.06.2024р., суд першої інстанції встановив, що висновки акта позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 14.06.2024р. №ЗХ/ВЛ/16726/231, у якому зафіксовано порушення вимог законодавства у сфері праці у ТзОВ "Брама Інжинірінг", зокрема, ч.1 ст.21 КЗпП, ч.4 ст.24 КЗпП України ґрунтуються лише на поясненнях двох осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Водночас, для вирішення спірних правовідносин необхідно дати відповідь на питання, чи дійсно між ОСОБА_1 та ТОВ "Брама Інжинірінг" були трудові відносини за наявності яких мав би бути укладений трудовий договір.

ч.3 ст.24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ст.21 КЗпП України видно, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

ч.1 ст.23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Разом з тим, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 ЦК України.

Так, вказаною нормою встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ч.1 ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У питанні розмежування трудового і цивільно-правового договору Верховний Суд у постановах від 04.07.2018р. у справі №820/1432/17, від 26.09.2018р. у справі №822/723/17, від 08.06.2021р. у справі №360/1947/19 сформував наступні висновки:

"Основною відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються ЦК України, а трудові - КЗпП.

За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Правова основа цивільно-правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають.

Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. За цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу на певну посаду.

Трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції.

За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власна праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт."

Крім того, у постанові від 02.02.2021р. у справі №0540/5987/18-а Верховний Суд дійшов наступних висновків:

"Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010р. №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм Верховний Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України."

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.03.2019р. у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019р. у справі №815/954/18, від 02.02.2021р. у справі №0540/5987/18-а, від 22.06.2021р. у справі №420/6605/18.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що з виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.33), видно, що ФОП ОСОБА_4 здійснює діяльність з надання бухгалтерських послуг (код КВЕД 69.20).

Зокрема, ТзОВ "Брама Інжинірінг" та ФОП ОСОБА_4 уклали договір про надання бухгалтерських послуг від 01.01.2024р. №01/01/2024 (що відповідає вимогам ст.626 ЦК України). В п.1.1 договору зазначено, що товариство дає завдання ОСОБА_4 , котра приймає на себе обов`язки надавати платні послуги ведення бухгалтерського обліку товариства. Дія договору визначена у межах календарного терміну з 01.01.2024р. - 31.12.2024р.

Згідно п.3.1 договору, товариство сплачує ФОП ОСОБА_4 5000 грн. без ПДВ з розрахунку за кожен звітний місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок. п.3.2 договору встановлює, що оплата здійснюється на рахунок ФОП ОСОБА_4 в строк до 10 числа місяця наступного за звітним. П.3.5 договору визначає, що вартість послуг зазначена з урахуванням відсутності активної господарської діяльності товариства та перебування в штаті замовника 2 осіб.

Отже, колегія суддів наголошує, що умови договору, а саме фіксована щомісячна оплата та відсутність вказівки на конкретне місце надання послуг, є типовими для цивільно-правових відносин і суттєво відрізняються від характерних ознак трудового договору, передбачених ст.21 КЗпП України.

Таким чином, між ТзОВ "Брама Інжинірінг" та ОСОБА_4 існують цивільно-правові відносини (вказана обставина не заперечується сторонами).

Актом прийому-передачі кваліфікованого електронного підпису (КЕП) до договору про надання бухгалтерських послуг №01/01/2024 від 01.01.2024р., укладеного між ТзОВ "Брама Інжиніринг" та ФОП ОСОБА_4 , видно, що товариство надало ФОП ОСОБА_4 доступ до КЕП директора товариства для виконання обов`язків, передбачених договором про надання бухгалтерських послуг.

З пояснень ОСОБА_4 , наданих у судовому засіданні під присягою, видно, що вона для себе (як для фізичної особи-підприємця) займалась пошуками помічника. Познайомившись з ОСОБА_1 домовилась з нею про певний об`єм бухгалтерської роботи (який мав виконуватись в інтересах ТзОВ "Брама Інжинірінг") за винагороду. Фіксованого робочого дня чи трудового розпорядку вона для ОСОБА_1 не встановлювала, лише просила не виносити документи з кабінету. При цьому, директор товариства Буліга М.М. про ОСОБА_1 нічого не знав та особисто з нею знайомий не був.

Свідок ОСОБА_1 також у судовому засіданні пояснила, що з директором ТзОВ "Брама Інжинірінг" не знайома, а завдання з бухгалтерського обліку їй давала безпосередньо ОСОБА_4 , з якою також існували певні домовленості щодо винагороди за виконану роботу.

Таким чином, враховуючи докази, що знаходяться у матеріалах справи та пояснення свідків наданих у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що припущення в акті перевірки контролюючого органу про наявність саме трудових відносин між ТзОВ "Брама Інжинірінг" та ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Проте, дослідженими доказами та показаннями свідків підтверджуються цивільно-правові відносини між ТзОВ "Брама Інжинірінг" та ФОП ОСОБА_4 , а також існування усної домовленості між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо надання певних бухгалтерських послуг за винагороду.

Згідно з наданим штатним розписом ТзОВ "Брама Інжинірінг", який затверджений наказом №1 від 01.01.2024р. "Про внесення змін до штатного розкладу "На виконання Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023р. №3460- IX", ОСОБА_1 не числиться у штатному розписі ТзОВ "Брама Інжинірінг". У товаристві відсутня посада головного бухгалтера. Однак, у штатному розписі передбачено лише дві посади - керівника та інженера.

Відсутність ознак трудових відносин між ТзОВ "Брама Інжинірінг" та ОСОБА_1 підтверджується також: відсутністю фіксованого робочого місця в приміщенні товариства; відсутністю встановленого графіку роботи; відсутністю підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку товариства; відсутність будь-яких виплат з боку товариства на користь ОСОБА_1 ; відсутністю наказів про прийняття на роботу, надання відпустки чи інших кадрових документів щодо ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що усі фінансові питання ОСОБА_1 вирішувала виключно з ФОП ОСОБА_4 на підставі усної домовленості між ними.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ст.74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, з аналізу наведених норм видно, що доказ є допустимим, лише якщо отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі. Факт порушення трудового законодавства має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Аналізуючи докази, на які покликається в акті перевірки контролюючий орган, а саме пояснення ОСОБА_2 , суд зазначає, що такі пояснення не містять конкретної інформації щодо наявності трудових відносин між ТзОВ "Брама Інжинірінг" та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не є працівником ТзОВ "Брама Інжинірінг", а тому не могла надати свідчення щодо кількості працівників у позивача чи щодо організації процесу праці на товаристві.

Наявна у матеріалах справи інформація та надані товариством документи підтверджують, що ОСОБА_1 виконувала роботу на підставі усних домовленостей з ФОП ОСОБА_4 , а не як працівник товариства.

Стосовно покликань апелянта на те, що стягнення на користь позивача судових витрат у сумі 8400 грн. за надання професійної правничої допомоги є надмірним тягарем для відповідача з огляду на умови воєнного стану. Цей довід не підтверджується правовими нормами й не спростовує законність рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати, понесені стороною, якій судом присуджено повне задоволення позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. У даному випадку позов ТзОВ «БРАМА ІНЖИНІРІНГ» задоволено повністю, що є безумовною підставою для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Розмір заявлених витрат був підтверджений належними доказами - договором про надання правничої допомоги, актом виконаних послуг, платіжним документом та деталізацією часу і обсягу наданих послуг. Усі документи надані до суду та належно оцінені при ухваленні рішення.

Покликання апелянта на економічну ситуацію або воєнний стан не змінює правових підстав для відшкодування судових витрат. Витрати, понесені позивачем, були реальними, необхідними для захисту його прав та співмірними із середньою ринковою вартістю юридичних послуг.

Крім того, відповідач є органом державної влади, діяльність якого фінансується за рахунок державного бюджету, і який зобов`язаний діяти в межах закону, зокрема - не видавати протиправні приписи.

Покладення витрат на державний орган у разі його процесуальної поразки є логічним наслідком реалізації принципу відповідальності суб`єкта владних повноважень за незаконні дії.

Таким чином, доводи апелянта про надмірність або необґрунтованість судових витрат не мають правового підґрунтя і не спростовують законності відповідної частини рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України, а тому оскаржуваний припис №ЗХ/ВЛ/16726/231П від 14.06.2024 є протиправним, який слід скасувати.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці - залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі № 140/10379/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.04.2025р.