Справа № 400/234/25
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р. № 400/234/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, 54005,
провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі-відповідач), в якій просить:

«Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Миколаївській області у зарахуванні календарної та пільгової вислуги років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , спеціальне звання майор поліції до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції період служби в Управлінні державного департаменту з питань виконання покарань. Державної пенітенціарної служби України. Державному департаменті України з питань виконання покарань ДКВС України з 15.08.2004 по 21.08.2017, з 21.05.2018 по 03.09.2021, з 15.03.2022 по 05.02.2024 у кількості 18 років 02 місяці 18 днів у календарному обчисленні (без урахування пільгової вислуги років), 23 роки 03 місяці 16 днів в пільговому обчисленні (з урахування календарної вислуги років), вислугу років у загальному підсумку у кількості 23 роки 03 місяці 16 днів.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 8211, спеціальне звання майор поліції до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції період служби в Управлінні державного департаменту з питань виконання покарань, Державної пенітенціарної служби України, Державному департаменті України з питань виконання покарань ДКВС України з 15.08.2004 по 21.08.2017, з 21.05.2018 по 03.09.2021, з 15.03.2022 по 05.02.2024 у кількості 18 років 02 місяці 18 днів у календарному обчисленні (без урахування пільгової вислуги років), 23 роки 03 місяці 16 днів в пільговому обчисленні (з урахування календарної вислуги років), вислугу років у загальному підсумку у кількості 23 роки 03 місяці 16 днів».

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 15.08.2004 до 21.08.2017, з 21.05.2018 до 30.09.2021, з 15.03.2022 до 05.02.2024 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби. На час звільнення з посади старшого оперуповноваженого оперативного відділу державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72», позивач мав вислугу років 18 років 02 місяці 18 днів у календарному обчисленні та 23 роки 03 місяців 16 днів у пільговому обчисленні.

Адвокат позивача звернувся до відповідача з клопотанням про перерахунок до зарахування до календарної вислуги та стажу роботи в поліції періодів служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 15.08.2004 до 21.08.2017, з 21.05.2018 до 30.09.2021, з 15.03.2022 до 05.02.2024.

Відповідач відмовив позивачу, посилаючись на відсутність підстав для здійснення зазначеного перерахунку.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що статтею 78 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) передбачено вичерпний перелік служб, проходження яких, враховується у стаж служби в поліції. У зазначеній нормі відсутнє посилання на службу в органах та установах виконання покарань, а за таких обставин, у відповідача немає підстав для врахування вислуги років позивача у цих органах і установах до стажу служби в поліції.

У зв`язку з тим, що від учасників справи не надходило заяв про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З 15.08.2004 до 21.08.2017, з 21.05.2018 до 30.09.2021, з 15.03.2022 до 05.02.2024 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби.

З 04.11.2024 позивач проходить службу в поліції на посаді командира взводу № 3 роти № 3 конвойної служби ГУНП в Миколаївській області.

10.12.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок його стажу служби в поліції, зарахувавши до нього вислугу років за час проходження служби в органах і установах виконання покарань.

16.12.2024 листом № СЕД-3728-2024 ГУНП в Миколаївській області відмовило у зарахуванні часу проходження служби в органах і установах виконання покарань до стажу служби в поліції, з посиланням на статті 78 Закону № 580-VIII.

Відповідно до статті 78 Закону № 580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Таким чином, суд погоджується з аргументами сторін, що законодавець у статті 78 Закону № 580-VIII, не передбачив зарахування у стаж служби в поліції, час служби в органах і установах виконання покарань.

Разом з тим, Верховним Судом у постановах від 20.10.2022 у справі №1 60/11127/20 та від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21, сформульована правова позиція, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі-Закон 2713-IV) закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у вищевказаній постанові дійшов висновку, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Крім того, аналогічного висновку, про необхідність зарахування до стажу служби в поліції час проходження служби у податковій міліції (якої також не має у статті 78 Закону), прийшов Верховний Суд у постановах від 07.10.2020 у справі № 826/16143/18, від 13.08.2021 у справі № 440/1564/20, від 11.11.2021 у справі № 280/1546/21, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду про необхідність врахування стажу служби в органах і установах державно-виконавчої служби до стажу служби в поліції, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних в частині визнання протиправною відмови у цьому зарахуванні, та зобов`язання ГУНП в Миколаївській області зарахувати цей час до стажу служби в поліції.

Щодо зарахування календарної вислуги в органах Державної кримінально-виконавчої служби у пільговому обчислені, суд зазначає наступне.

Змістом статті 17 («Види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії») постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова № 393) встановлено виключне застосування положень цієї норми лише для розрахунку вислуги років поліцейським під час призначення пенсій за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Преамбула Закону № 2262-ХІІ чітко встановлює, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон № 2262-ХІІ має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Статтею 171 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, Постанова № 393 встановлює порядок обчислення стажу (вислуги років) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Як установив суд, позивач натепер проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Пункт 1 Постанови № 393 установлює, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

При цьому делегування частиною четвертою статті 78 Закону № 580-VIII Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає Уряду права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, від 22.07.2020 у справі № 520/5960/19, від 13.08.2020 у справі № 820/6656/16, від 15.12.2021 у справі № 520/11545/19.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши вищенаведені положення законодавства, позицію Верховного Суду та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною відмови відповідача зарахувати позивачу пільгову вислугу років до стажу служби в поліції.

Зокрема, до 19.02.2022 абзац перший пункту 3 Постанови № 393 мав таку редакцію: «До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:», тобто закріплені в цьому пункті норми і правила підлягали до застосування для цілей призначення пенсії в цілому (тобто і для визначення права на пенсію, і для визначення розміру пенсії).

З 19.02.2022 абзац перший пункту 3 Постанови № 393, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119, має іншу редакцію, а саме: «До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: …».

Тобто в новій редакції абзацу першого пункту 3 Постанови № 393 чітко вказано, що зазначені в цьому пункті періоди служби зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії в цілому, як було передбачено до внесення відповідних змін.

Отже, пункт 3 Постанови № 393 із змінами станом на 19.02.2022 передбачає можливість пільгового зарахування вислуги лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, але не для визначення права на пенсію.

За висновком Верховного Суду у постанові від 22.02.2023 в справі № 320/12166/20, Постанова № 393 не є нормативним актом в розумінні частини четвертої статті 78 Закону України № 580-VIII, який визначає правила обчислення вислуги років для встановлення надбавки за вислугу років, оскільки вона прийнята на виконання Закону № 2262-XII, а її положення визначають виключно умови призначення пенсій за вислугу років та порядок обчислення вислуги років для її призначення.

Слід зауважити, що у схожих за змістом правовідносинах за позовами працюючих поліцейських із вимогами про зарахування на підставі пункту 2 Постанови № 393 часу навчання у вищому навчальному закладі при обчисленні стажу служби в поліції для цілей встановлення надбавки за вислугу років, Верховний Суд сформовав висновок щодо доцільності застосування вказаних положень при вирішенні питання щодо обчислення означеного стажу, визначеного частиною другою статті 78 Закону України "№ 580-VIII, відповідно до якого положення пункту 2 цієї Постанови застосуванню не підлягають, оскільки вони можуть бути застосовані для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років (постанови від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, від 31.01.2020 у справі № 520/2067/19, від 22.07.2020 у справі № 520/5960/19, від 13.08.2020 у справі № 820/6656/16 та від 15.12.2021 у справі № 520/11545/19).

Зазначена правова позиція підтверджується у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 у справі № 640/30284/20.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Судові витрати у справі становить судовий збір, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 1 211,20 грн, який на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код: 40108735) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, що полягає в незарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислуги років в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 15.08.2004 до 21.08.2017, з 21.05.2018 до 30.09.2021, з 15.03.2022 до 05.02.2024.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 15.08.2004 до 21.08.2017, з 21.05.2018 до 30.09.2021, з 15.03.2022 до 05.02.2024.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код: 40108735) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна