Справа № 520/23521/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/23521/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 09.12.24 по справі № 520/23521/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Топтул"

до Київської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОПТУЛ» (далі ТОВ «ТОПТУЛ», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі Київська митниця, відповідач), у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100380/2024/000619 від 31.07.2024.

- стягнути на користь позивача сплачений судовий збір та понесені витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024, як такого, що винесено за відсутності законних підстав, оскільки ТОВ «ТОПТУЛ» разом із митною декларацією (далі МД) № 24UA17U1 від 31.07.2024 було подано документи, які у своїй сукупності повністю підтверджують заявлену декларантом митну вартість та її складові частини за ціною угоди. При цьому, відомості, які містяться у наданих до митного органу документах, не мають розбіжностей, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню, що спростовує висновки митниці про зворотнє.

Стверджував, що Київською митницею не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів у декларанта, в той час як неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості товарів ніж основного.

Наполягав, що у наданих до митного оформлення зовнішньоекономічному договорі (контракті), митній декларації, інвойсі, які є основними документами, що підтверджують митну вартість товарів, не має жодних розбіжностей у вартості, кількості чи інших даних щодо товару, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого декларантом товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись, як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Зауважив, що у рішенні про коригування митної вартості товарів, відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням приписів частини 2 статті 55 Митного кодексу України (далі МК України).

Повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з суми сплаченого судового збору 6056,00 грн та витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 520/23521/24 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Топтул" (вул. Маршала Батицького, буд. 8,м. Харків,61038, ) до Київської митниці Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А,м. Київ,03124, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100380/2024/000619 від 31.07.2024 р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А,м. Київ,03124, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Топтул" (вул. Маршала Батицького, буд. 8, м. Харків, 61038, ) сплачений судовий збір у сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятьсот) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ "Топтул" у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на правомірності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару від № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100380/2024/000619 від 31.07.2024, як таких, що прийняті з урахуванням всіх обставин у справі, внаслідок не надання позивачем під час митного оформлення, всупереч вимог частини 2 статті 53 МК України, документів, що містять всі відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи, що у митного органу була наявна інформація щодо числових значень складових митної вартості, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, керуючись частинами 2 та 3 статті 53 та частиною 5 статті 54 Митного кодексу України, декларанту було запропоновано надати до митного органу документи (за наявності) за переліком, однак надані позивачем додаткові документи не усунули виявлені митним органом розбіжності, що зумовило визначення митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями, визначеними Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар 3 - митна декларація від 09.04.2024 № 24 UA16U8 із розрахунку 2,72 дол. США/кг.; товар 4 - митна декларація від 18.03.2024 № 24UA74U5 із розрахунку 2,56 дол. США/кг.

Наполягав, що з наданих до митного оформлення документів, зокрема довідки про транспортні витрати від 29.07.2024, виданої ФОП ОСОБА_1 , рахунку від 16.07.2024 № 16/0724/1, декларації Т1 та мультимодального транспортного документу № 56 від 26.04.2024 неможливо у повному обсязі перевірити узгоджені послуги на транспортне перевезення та повноту включення їх до митної вартості, зокрема щодо перевалки в порту, перевезення, вантажно-розвантажувальних робіт, страхування та інших пов`язаних послуг. Зауважив, що оскільки повного переліку документів, необхідних для підтвердження витрат на перевезення, у розумінні положень наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" від 24.05.2012 № 599, декларантом подано не було, відомості щодо числових значень складових митної вартості не можна вважати такими, що виражено кількісно та достовірно, а відтак, застосування основного методу буде суперечити вимогам частин 2, 10, 22 статті 58 Кодексу.

Стверджував, що обов`язок письмового викладення підстав витребування додаткових документів виникає у митниці лише за письмового звернення декларанта або уповноваженої ним особи. Проте, у разі відсутності такого звернення, як і у спірному випадку, такі підстави вказуються декларанту в усному порядку під час проведення процедури консультації.

Вважає, що будь - яких інших підстав для викладення причин витребування додаткових документів у письмовому вигляді, аніж за письмовим зверненням декларанта жодним нормативно-правовим актом з питань державної митної справи не передбачено, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку вказати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Позивач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ТОПТУЛ» (далі - Покупець) та фірмою CAPITAL PRODUCTION Sp z о. о., Польща (далі - Продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір поставки продукції № СР/2022/07/2 від 15.07.2022 (далі Договір).

Згідно з умовами Договору предметом є постачання продавцем покупцю продукції, асортимент якої визначається згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Договору, на умовах, встановлених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1. Договору ціна на продукцію, валюта платежу та строки оплати за цим Договором визначаються інвойсом (рахунок- фактура) до Договору.

Сторонами було погоджено проформу-інвойс № 12/0624-1 від 12.06.2024 та інвойс №16/0724-1 від 16.07.2024.

Згідно з інвойсом № 16/0724-1 від 16.07.2024 продавець зобов`язується поставити покупцю товари (згідно з переліком) у загальній кількості 42 468 шт на суму 50 796,52 доларів США.

Умовами проформи-інвойсу та інвойсу передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем протягом 180 днів після постави продукції. Умови поставки: FCA, Польща, Гданськ.

На виконання умов Договору продавець виконав поставку продукції покупцю, яка в свою чергу була оплачена останнім.

Для здійснення митного оформлення поставленого товару уповноваженою особою декларанта ТОВ «ТОПТУЛ» подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію № 24UA17U1 від 31.07.2024.

Разом з митною декларацією № 24UA17U1 від 31.07.2024 уповноважена декларантом особа надала пакет документів, необхідний для підтвердження заявленої митної вартості товару, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, а саме;

- договір поставки продукції № СР/2022/07/2 від 15.07.2022 з додатками;

- митну декларація країни відправлення № 9141164 від 15.04.2024;

- платіжне доручення № SR24IB06625444DS від 09.05.2024;

- транспортний документ (коносамент) № 56 від 26.04.2024;

- заявку на надання транспортно-експедиційних послуг від 10.07.2024 № 1007;

- договір-заявку № 1-29/07 на міжнародні автомобільні перевезення вантажів від 29.07.2024;

- інвойс № 16/0724/1 від 16.07.2024 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу в контейнері MRKU6650861;

- платіжне доручення № SR23IB 1497427IDS від 15.11.2023 (передплата за товари);

- декларацію митної вартості;

- інвойс № 16/0724-1 від 16.07.2024;

- проформу -інвойс № 12/0624-1 від 12.06.2024;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 29.07.2024 на перевезення вантажу за інвойсом № 16/0724-1 від 16.07.2024;

- платіжну інструкцію в іноземній валюті № 289 від 13.06.2024 на підтвердження передоплати за товари згідно з договором № СР/2022/07/2 від 15.07.2022 та проформу-інвойс № 12/0624-1 від 12.06.2024 у розмірі 50 796,52 USD;

- рахунок-фактуру № СФ-0000011 від 29.07.2024;

- довідку про транспортні витрати вих.№29/07 від 29.07.2024;

- прайс-лист від виробника товару від 01.11.2023;

- проформу-інвойс від виробника № JK-932-23 від 11.11.2023;

- проформу-інвойс від виробника № JK-942-23 від 22.03.2024;

- комерційну цінову пропозицію (замовлення) від 29.05.2024;

- договір від 01.09.2022 № 010/0922 між CAPITAL PRODUCTION Sp z o.o. та TOB «ТОПТУЛ» на виконання транспортно-експедиційних послуг на території Польщі за маршрутом м. Гданськ - м. Лодзь.

Після подачі митної декларації та вищенаведеного пакету документів, митницею було направлено позивачу електронний запит (повідомлення) (ідентифікатор повідомлення 4b89с472- ae69-4941-8dfd-c28cl9756eb0), в якому зазначено:

- декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме :

1) при заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FCA- GDANSK», як це зазначено у МД від 31.07.2024 № 24UA17U1, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

До таких документів, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів, відносяться: рахунок - фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

2) в рахунку від 16.07.2024 № 16/0724/1 зазначено, що вартість транспортно-експедиційного обслуговування вантажу в контейнері складає 1520,00 дол. США; транспортно- експедиційне обслуговування вантажу включає перевалку в порту, перевезення, вантажно-розвантажувальні роботи та інші пов`язані послуги, проте не вказано вартість кожної окремої складової транспортно-експедиційного обслуговування вантажу.

3) згідно з пунктом 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 15.07.2022 № СР/2022/07/2 постачання продукції за Договором здійснюється на підставі Замовлення; за пунктом 3.3 контракту Замовлення має включати інформацію щодо переліку продукції, її кількості, строків поставки та іншої інформації необхідної для здійснення замовлення, однак, Замовлення до митного оформлення не надано.

4) відповідно до пункту 2.1 зовнішньоекономічного договору від 15.07.2022 № СР/2022/07/2 ціна на Продукцію, валюта платежу та строки оплати за цим Договором визначається Інвойсом (Рахунок-Фактури) до Договору, проте, у інвойсі від 16.07.2024 № 16/0724-1 не визначено, що входить у ціну товару та строки оплати.

5) у графі 44 митної декларації зазначено подання банківського платіжного документу, що стосується товару від 13.06.2024 № 289, але в наданому банківському платіжному документу міститься посилання на рахунок-фактура (інвойс), який не стосується поставки від 12.07.2024 № 12/0624-1.

Також зауважено, що у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

З огляду на вищенаведене, зроблено висновок про те, що надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, а тому неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Також повідомлено про необхідність надання наступних додаткових документів протягом 10 календарних для підтвердження заявленої митної вартості товарів (за наявності):

- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні перевізні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів);

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- копію митної декларації країни відправлення із врахуванням статті 254 МК України;

- виписку з бухгалтерської документації (видаткові накладні, калькуляцію, тощо);

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (прайс-лист виробника складений відповідно до міжнародних вимог (довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- інші наявні в підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів.

Уповноваженою особою декларанта було направлено відповідь на запит митниці (вих. №31/07-24-1 від 31.07.2024) та повідомлено, що разом з митною декларацією було надано у повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, перелік яких визначений частиною 2 статті 53 МК України.

Для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України, на умовах поставки FCA Gdansk PL), відповідно до частини 2 статті 53 МК України та наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, були надані:

- договір від 01.09.2022 №010/0922 між CAPITAL PRODUCTION Sp z o. o. та TOB «ТОПТУЛ» на виконання транспортно-експедиційних послуг на території Польщі за маршрутом м. Гданськ - м. Лодзь;

- заявка на перевезення № 1007 від 10.07.2024;

- інвойс № 16/0724/1 від 16.07.2024 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу в контейнері MRKU6650861 за маршрутом м. Гданськ - м. Лодзь, Польща;

- договір-заявка № 1-29/07 від 29.07.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ТОПТУЛ» на перевезення вантажу за маршрутом м. Лодзь - м. Київ;

- рахунок № СФ-0000011 від 29.07.2024 від ФОП ОСОБА_1 за міжнародні транспортні перевезення вантажу за маршрутом м. Лодзь - м. Київ;

- довідка № 29/07 від 29.07.2024 від ФОП ОСОБА_1 за міжнародні транспортні перевезення за маршрутом м. Лодзь - м. Київ;

- комерційна цінова пропозиція (замовлення) від 29.05.2024, яка включає інформацію щодо переліку продукції, її кількості, та іншої інформації, необхідної для здійснення замовлення, та яка була підтверджена (засвідчена) печатками ТОВ «ТОПТУЛ» і CAPITAL PRODUCTION Sp z o. o. ;

- платіжний документ № 289 від 13.06.2024 (попередня оплата за товар, з інвойсами);

- проформа-інвойс №12/0624-1 від 12.06.2024, на підставі якої була зроблена попередня оплата за товар.

Уповноважена декларантом особа також повідомила митниці, що для підтвердження всіх складових вартості товару було надано наступні документи:

- інвойс № G-3 від 15.04.2024 від «JK INDUSTRIAL CORPORATION»;

- експортна декларація №9141164 від 15.04.2024;

- коносамент № 56 від 26.04.2024;

- прайс-лист виробника від 01.11.2023;

- проформа JK-932-23 від 11.11.2023;

- проформа JK-942-23 від 22.03.2024;

- документи, що підтверджують попередню оплату за товар та транспортно- експедиційне обслуговування (платіжне доручення № SR23IB 1497427IDS від 15.11.2023 та платіжне доручення № SR24IB06625444DS від 09.05.2024).

Уповноважена декларантом особа просила визначити митну вартість товару на підставі наданих до митної декларації № 24UA17U1 документів, як таких, що в повному обсязі підтверджують митну вартість, однак, Київською митницею 31.07.2024 прийнято спірне рішення № UA100380/2024/000066/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA1003 80/2024/000619, якою декларанту (представнику декларанта) повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.

В обґрунтування відмови зазначено, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та зазначено підстави, аналогічні тим, що були викладені у вищенаведеному електронному запиті повідомленні (ідентифікатор повідомлення 4b89с472- ae69-4941-8dfd-c28cl9756eb0)

Оскільки за результатом опрацювання запиту митниці з запитуваних у повідомленні документів декларантом додатково не надано жодного документу, тобто не виконано вимогу пункту 2 частини 2 статті 52 МК України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, митний орган вважав за можливе застосувати «резервний» метод з посиланням на статтю 64 МК України шляхом використання способів, які, на переконання митного органу, не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівнях митної вартості.

При цьому, в якості джерела інформації митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару використав по товару № 3 - митну декларацію від 09.04.2024 № 2411А16118, вартість товару взято на рівні 2,72 USD/кг, по товару № 4 - митну декларацію від 18.03.2024 № 24UА74U5, вартість товару взято на рівні 2.561 USD/кг.

Вважаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними та безпідставними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів від № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100380/2024/000619 від 31.07.2024, оскільки надані позивачем до митного органу документи на підтвердження митної вартості товару відповідно до частини 2 статті 53 МК України у повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товару за основним методом, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які дозволяли ідентифікували ввезений товар, однак, залишені відповідачем поза увагою. При цьому, митним органом не зазначено які саме розбіжності містили надані декларантом документи, що мали б вплив на правильність визначення митної вартості, не встановлено ознак підробки, які б унеможливлювали підтвердження наведених позивачем числових значень складових митної вартості товарів, не доведено, що вказані у документах відомості не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або не дозволяють визначити ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При вирішенні питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції, врахувавши принцип співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, вважав належною до відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката суму 2500,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ « ТОПТУЛ».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями МК України.

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні використовуватися методи, закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 МК України).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості ( ч. 6 ст. 54 МК України).

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Дослідивши наявний в матеріалах справи договір поставки продукції № СР/2022/07/2 від 15.07.2022, колегія суддів зазначає, що документом, на підставі якого повинна бути визначена вартість товару при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією № 24UA17U1 від 31.07.2024, є відповідний інвойс. Умови доставки також зазначаються у інвойсі.

Так, відповідно до інвойсу № 16/0724-1 від 16.07.2024 від 04.04.2024, позивачу поставлялись товари від продавця CAPITAL PRODUCTION Sр z o. o. загальною кількістю 42468 шт, вагою нетто 18450,72 кг, брутто 20492, кг та вартістю 50796,52 дол. США.

Вищенаведеним інвойсом також підтверджено, що товар поставлявся на умовах FCA-Gdansk, Republica of Poland, що узгоджується з умовами контракту.

Колегією суддів встановлено, що у спірних правовідносинах сумнів у правильності визначення митної вартості, який митний орган вважає обґрунтованим, відповідач пов`язує з твердженням про наявність у наданих позивачем документах розбіжностей з огляду на не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також зі встановленням митним органом розбіжностей між заявленою позивачем митною вартістю імпортованого товару та ціновою інформацією в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено. Зазначені обставини, на переконання митного органу, виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МК України та обумовили необхідність запитати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 МК України додаткові документи та відомості.

Однак, враховуючи ненадання позивачем додаткових документів на письмовий запит митного органу, на підставі проведених з позивачем консультацій щодо вибору методу визначення митної вартості товару, таку вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України відповідно до рівня на подібні/ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби.

З аналізу вищенаведеного рішення вбачається, що фактичною підставою для коригування митної вартості слугував висновок митного органу про відсутність документального підтвердження заявленої ТОВ «ТОПТУЛ» до декларування митної вартості товару, оскільки подані декларантом документи не містили відомостей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а заявлена митна вартість ввезених позивачем товарів, є нижчою, ніж вартість товарів за МД № 2411А16U8 від 09.04.2024 (товар № 3), та МД № 24UА74U5 18.03.2024 (товар № 4), які були взяті відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості товарів № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 64 МК України, якою урегульовано питання визначення митної вартості за шостим (резервним) методом, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та вмотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. При цьому, у рішенні не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами, не наведено вартісні та якісні характеристики товару, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару на підставі лише номеру та дати митної декларації не можлива.

З наданих до матеріалів справи митних декларацій МД № 2411А16U8 від 09.04.2024 та МД № 24UА74U5 18.03.2024, які брались відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів, вбачається, що кількісні та якісні характеристики імпортованих товарів за вказаними документами є відмінними від тих, що декларувались позивачем.

Так, відповідно до наданої відповідачем до матеріалів справи порівняльної ЕМД № 2411А16U8 від 09.04.2024 декларувались товари:

- трубки неармовані та некомбіновані з іншими матеріалами, без фітингів, виготовлені з пластмаси: термоусадочні кембрики. Призначені для використання в побуті. Код товару: 39173200, Країна виробництва : CN. Маса брутто (кг) 2,787, маса нетто (кг) 2,55;

- інструменти ручні: зубила. Інструменти без алмазного напилення. Призначені для використання в побуті. Код товару: 82055980, Країна виробництва: IN. Маса брутто (кг) 6,738, маса нетто (кг) 5,5;

- інструменти ручні: пристосування для установки змінних клапанів. Інструменти без алмазного напилення. Призначенні для використання в побуті. Код товару: 82055980, Країна виробництва : TW. Маса брутто (кг) 1,041, маса нетто (кг) 0,85;

- інструменти ручні затискачі: струбцини, струбцини автоматичні, лещата. Інструменти без алмазного напилення. Код товару: 82057000, Країна виробництва : CN. Маса брутто (кг) 421,216, маса нетто (кг) 343,83.

Згідно з порівняльною ЕМД № 24UА74U5 18.03.2024 декларувались наступні товари:

- вазелін технічний на основі перегонки деяких видів сирої нафти. Призначений для довготривалої змазки тяжко доступних механізмів. Код товару: 27121090, Країна виробництва: EU. Маса брутто (кг) 1,934, маса нетто (кг) 1,75;

- інструменти ручні затискачі: струбцини, струбцини автоматичні, лещата. Інструменти без алмазного напилення. Призначені для використання в побуті. Код товару: 82057000, Країна виробництва : CN. Маса брутто (кг) 333,396, маса нетто (кг) 275,76;

- інструменти ручні затискачі: обтискачі для змикання металевих листів. Інструменти без алмазного напилення. Призначені для використання в побуті. Код товару: 82057000, Країна виробництва : EU. Маса брутто (кг) 11,64, маса нетто (кг) 10,53;

- інструменти ручні затискачі: лещата. Інструменти без алмазного напилення. Призначені для використання в побуті. Код товару: 82057000, Країна виробництва : IN. Маса брутто (кг) 17,7, маса нетто (кг) 14,64.

Разом з цим, відповідно до поданої до митного оформлення ТОВ «ТОПТУЛ» ЕМД № 24UA17U1 від 31.07.2024, позивачем імпортувались такі товари: нерозвідні ручні інструменти з недорогоцінних металів. Для гаражів, майстерень, СТО. Ключ балонний з лопаткою/L-Type Wheel Spanners with Lever End:19mm KB19ST-120шт; 21mm KB21ST-440шт; ключ балонний/Double-End Truck Wrench 19x22mm КВІ922-140шт; 24x27mm KB2427-310шт; 27x32mm КВ2732-50шт; 30x32mm КВ3032-б10шт; 32x33mm КВ3233-250шт; Ключ Комбінований/Combination Wrench: 8mm KK08ST-1400шт; 10mm KK10ST-900шт; 11mm KK11ST-200шт ; 12mm KK12ST-200шт; 13mm KK13ST-900шт; 14mm KK14ST-400шт; 16mm KK1 6ST-300шт; 17mm KK17ST-900шт; 18mm KK18ST-300шт; 19mm KK19ST-1200шт; 20mm KK20ST-100шт; 22mm KK22ST-600шт; 23mm KK23ST-120шт; 24mm KK24ST-840шт; 25mm KK25ST-60шт; 27mm KK27ST-400шт; 29mm KK29ST-100шт; 30mm KK30ST-520шт; 32mm KK32ST-200urr; Ключ накидний/Double Ring Wrench: 10x12mm KN1012-200urr; 12x13mm KN1213-300urr; 14x15mm KN1415-200шт; 17x19mm KN1719-800шт; 19x22mm KN1922-240UTT ; 22x24mm KN2224-360uir; 24x27mm KN2427-200UIT ; 30x32mm KN3032-40UIT; 32x36mm KN3236-200шт; 36x41mm KN3641-40шт; Ключ ріжковий/Double Open End Wrench: 7x8mm KR07Q8-200шт; 14x17mm KR1417-400шт; 8x10mm KR0810-1800шт; 10x12mm KR1012-500шт; 12x13mm KR1213-600шт; 17x19mm KR1719-12500шт; 19x22mm KR1922-400шт; 22x24mm KR2224-1560шт; 24x27mm KR2427-160шт; 27x30mm KR2730-160шт; 30x32mm KR3032-360шт; 32x36mm KR3236-400шт; 36x41mm KR3641-180шт; 41x46mm KR4146-390шт; 50x55mm KR5055-100шт; Ключ торцевий/Tubular Double End Socket Wrench: 8x9mm KT0809ST-600шт; 8x10mm KT0810ST-400шт; 12x13mm KT1213ST-800шт; 21x23mm KT2123ST-100шт; Набір ключів комбінованих/combination Wrench Set: 6-22mm 12pcs NKK12ST-480Haб; 8-24mm 12pcs NKK12STA-60Haб; 6-22mm 12pcs NKK12STE-S-60Наб; 6-32mm 14 pcs NKK14STA-S-500Ha6; 6-22mm 15pcs NKK15ST-256Ha6; 8-19mm 8pcs NKK8ST-140Haб; Набір ключів ріжкових/Double Open End Wrench Set 8-32mm 11 pcs NKR11STA-S- 52Наб. Код товару: 82041100, Країна виробництва : IN. Маса брутто (кг) 11667.340, маса нетт

- ручні інструменти з недорогоцінних металів. Для гаражів, майстерень, СТО. Лом цвяходер/Тіге Lever: 18"/450mm LG18ST-72шт; 30"/750 mm LG30ST-42шт; Монтувальний лом/ Тіге Lever: 24"/600mm MNT600ST-160шт; 34"/850mm MNT850ST-1240шт; Лом/Tire Lever:12 "/300mm MP12ST-48шт;18"/450mm MP18ST-126шт. Код товару: 82055980, Країна виробництва : IN. Маса брутто (кг) 5657,210, маса нетто (кг) 5091,490;

- ручні інструменти з недорогоцінних металів. Для гаражів, майстерень, СТО. Лом цвяходер/Тіге Lever: 18"/450mm LG18ST-72шт; 30"/750 mm LG30ST-42шт; Монтувальний лом/ Тіге Lever: 24"/600mm MNT600ST-160шт; 34"/850mm MNT850ST-1240шт; Лом/Tire Lever:12 "/300mm MP12ST-48шт;18"/450mm MP18ST-126шт. Код товару: 82055980, Країна виробництва : IN. Маса брутто (кг) 5657,210, маса нетто (кг) 5091,490;

- ручні інструменти з недорогоцінних металів. Для гаражів, майстерень, СТО. Лещата слюсарні чавунні /Cast Iron Bench Vise: 4"/100mm TSC4-SW-184шт; 6"/150mm TSC6-SW-100шт; 8"/200mm TSC8-SW-38шт; лещата слюсарні сталеві/АІІ Cast Steel Bench Vise: 3"/75mm TSS3-32шт; 4"/100 mm TSS4-12шт; 6"/150mm TSS6-16шт;

З аналізу вищенаведеної ЕМД позивача вбачається, що види товару, їх якісні та кількісні характеристики (за кодами, найменуванням, розмірами, сферою застосування) є суттєво відмінними з порівняльними деклараціями, що могло мати істотний вплив на визначення ціни за одиницю товару.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку, що зазначені у порівняльних деклараціях товари не є подібними (аналогічними) товарам, вказаним у ЕМД № 24UA17U1 від 31.07.2024, а тому у митного органу були відсутні підстави здійснювати коригування на підставі вказаних відомостей.

Відповідно до приписів пунктів 2, 3 статті 54 МК України Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

З огляду на викладену норму права, колегія суддів зазначає, що для отримання інформації про причини невизнання митної вартості товарів та про підстави здійснення її коригування, декларант не повинен звертатись до митного органу з відповідним письмовим запитом, оскільки обов`язок її письмового доведення покладено саме на суб`єкта владних повноважень, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, а відтак посилання Київської митниці про відсутність правових підстав для викладення у повідомленні причин витребування додаткових документів без відповідного письмового звернення декларанта є неприйнятними та підлягають відхиленню.

З приводу доводів митного органу про не підтвердження декларантом належними документами витрат по доставці товару до кордону України, а також не зазначення вартості кожної окремої складової транспортно-експедиційного обслуговування вантажу (перевалка в порту, перевезення, вантажно-розвантажувальні роботи та інші пов`язані послуги), колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що до розрахунку митної вартості товарів за першим методом її визначення декларантом було додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну - пункту пропуску Ягодин, яка становить 95864,232 грн та складається з: вартості здійсненого експедитором CAPITAL PRODUCTION Sp z o. o. транспортно - експедиційного обслуговування вантажу в контейнері MRKU6650861 (Invoice No. 16/0724-1 date 16.07.2024) маршрутом Гданськ - Лодзь (1520,00 дол. США або 62336,264 грн у гривневому еквіваленті) та вартості виконаних ФОП ОСОБА_1 міжнародних транспортних послуг за маршрутом 91-341 Lodz (Польща) - митний пост Ягодин (Україна), автомобілем МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 - (33500,00 грн).

Статтею 12 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність № 1955-IV від 01.07.2004 (далі Закон № 1955-IV) визначено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до частин 8, 9, 10 статті 9 Закону № 1955-IV платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Тобто, відповідно до чинного законодавства експедитор має право вчиняти усі необхідні дії щодо забезпечення перевезення товару з пункту відправки до пункту призначення від імені клієнта, укладає з перевізниками відповідні договори, після складання яких має встановлену ціну щодо наданих послуг з перевезення, яка обговорюється та узгоджується з клієнтом.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до інвойсу № 16/0724-1 від 16.07.2024, договору заявки № 1-29/07 на міжнародні перевезення вантажів від 29.07.2024, рахунку фактури № СФ-0000011 від 29.07.2024, довідки про транспортні витрати вих. № 29/07 від 29.07.2024 та міжнародної товарно транспортної накладної CMR від 29.07.2024, транспортування товару до кордону України з порту Гданськ, Польща до пункту пропуску Ягодин, Україна здійснювалося за допомогою CAPITAL PRODUCTION Sр z o. o.

Так, 01.09.2022 між CAPITAL PRODUCTION Sр z o. o. (надалі експедитор) та ТОВ «ТОПТУЛ» (надалі клієнт) укладено договір транспортного експедиторського обслуговування № 010/0922 (далі Договір), предметом якого є надання експедитором клієнту послуг по транспортно експедиторському обслуговуванню (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, у тому числі, по організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах та надання інших узгоджених сторонами послуг.

Відповідно до пункту 2.1.1 Договору, експедитор має право вибирати, змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, вибирати та змінювати порядок виконання транспортно експедиторських послуг, діючи в інтересах клієнта.

Згідно з пунктом 2.1.2 Договору експедитор має право укладати від свого імені або від імені клієнта та за рахунок клієнта договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та інші послуги, пов`язані з виконанням даного Договору, у тому числі, перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та вивантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію, страхування вантажів та контейнерів.

За пунктом 4.1 Договору, оплата за даним Договором здійснюється клієнтом на умова 100% передоплати, якщо інше не передбачено узгодженою між сторонами заявкою, протягом 3-х днів з моменту пред`явлення рахунку.

Положеннями пункту 4.2 Договору передбачено, що у разі виникнення у експедитора додаткових витрат, здійснених в інтересах клієнта та пов`язаних з виконанням цього договору, експедитор пред`являє клієнту додаткові рахунки, які підлягають оплаті протягом 3-х днів з моменту їх пред`явлення.

Аналіз змісту вищевикладених положень Договору дозволяє дійти висновку, що документами, які підтверджують як основні так і додаткові витрати експедитора, що пов`язані з виконанням умов договору, є відповідні заявки та рахунки.

Так, відповідно до інвойсу № 16/0724-1 від 16.07.2024 (т. 1 а. с. 54), виданого позивачу експедитором CAPITAL PRODUCTION Sр z o. o., та наданого Київській митниці під час митного оформлення товарів, вартість транспортно - експедиційного обслуговування вантажу в контейнері MRKU6650861 маршрутом Гданськ Лодзь становить 1520,00 дол. США. При цьому, у вказаному інвойсі зазначено, що транспортно експедиційне обслуговування вантажу включає перевалку в порту, перевезення, вантажно розвантажувальні роботи та інші пов`язані послуги.

Зазначені відомості також відображені і у додатку до контракту № 010/0922 від 01.09.2022 (т. 1 а.с. 53).

Відповідно до наявної в матеріалах справи міжнародної товарно транспортної накладної CMR від 29.07.2024 № б/н, яка також містить посилання на інвойс № 16/0724-1 від 16.07.2024, відправник - CAPITAL PRODUCTION SP Z O.O. передав отримувачу ТОВ «ТОПТУЛ» товар за інвойсом № 16/0724-1 від 16.07.2024, загальною вагою 20492,65 кг (що узгоджується із заявленою у ЕМД вагою брутто товару) за маршрутом Лодзь (Польща) Київ (Україна) автомобілем MAN НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , із залученням водія ФОП ОСОБА_1 , який здійснював перевезення товару, що також підтверджується договором заявкою № 1-29/07 на міжнародні автомобільні перевезення.

Зі змісту виставленого позивачу рахунку фактури № СФ-0000011 від 29.07.2024, вартість міжнародних транспортних послуг за доставку вантажу від міста Лодзь (Польща) до митного поста Ягодин (Україна) становить 33500,00 грн.

Зазначені відомості підтверджуються також наданою до митного органу довідкою про транспортні витрати вих. № 29/07 від 29.07.2024.

З наявної в матеріалах справи декларації митної вартості № 24UA17U1 від 31.07.2024, колегією суддів встановлено, що загальні витрати на транспортування від порту Гданськ до пункту пропуску Ягодин разом з витратами на навантаження, вивантаження та обробку становлять: по товару № 1 - 54579,5975 грн, по товару № 2 - 26464,3222 грн, а по товару № 3 - 14820,3123 грн, що у сумі складає 95864,232 грн.

Станом на день виставлення експедитором CAPITAL PRODUCTION Sр z o. o. інвойсу (рахунку) № 16/0724-1 від 16.07.2024 за транспортно - експедиційне обслуговування вантажу в контейнері MRKU6650861 маршрутом Гданськ - Лодзь вартістю 1520 дол. США, офіційний курс гривні до долара США за інформацією Національного банку України становив 41,0107 грн за 1 долар США. Тобто, вартість транспортних витрат за маршрутом Гданськ - Лодзь у гривневому еквіваленті становила 62336,264 грн.

Таким чином, загальна вартість витрат з перевезення товару до митного кордону України, відповідно до наданих позивачем документів складає 95836,264 грн (62336,264 грн + 33500,00 грн), що з урахуванням можливої незначної похибки узгоджується з сумою, зазначеною у декларації митної вартості (95864,232 грн).

З наданої позивачем до митного оформлення декларації митної вартості також вбачається, що позивачем зазначено митну вартість товару на рівні 2179999,73 грн, яка складається з ціни товару - 2084135,50 грн та витрат на транспортування до митного кордону України, на навантаження, вивантаження та обробку 95864,232 грн, що в свою чергу повністю узгоджується з дослідженими судом апеляційної інстанції документами.

Отже, вартість витрат на доставку імпортованого товару поза митною територією України (фрахту) від порту Гданськ до пункту пропуску Ягодин у розмірі 95864,232 грн, які понесені позивачем на підставі договору № 010/0922, повністю включена ТОВ "ТОПТУЛ" до митної вартості товару, який було заявлено до розмитнення за першим методом, а заявлена позивачем митна вартість товару 2179999,73 грн (2179999,73 грн + 95864,232 грн) відповідно узгоджується з вартістю операції щодо товарів, які імпортувались ТОВ «ТОПТУЛ». Розбіжностей у відомостях або неповноту даних про вказані витрати надані позивачем документи не містять.

Слід також зазначити, що згідно з укладеним контрактом № СР/2022/07/2 від 15.07.2022 та інвойсом № 16/0724-1 від 16.07.2024, що надавались митному органу при митному оформленні, поставка товарів здійснювалась на умовах FСA Gdansk.

За правилами Інкотермс 2020 Термін FCA означає «Франко перевізник» вказана назва місця. Обов`язки продавця: виконати експортне митне оформлення, відвантажити товар перевізнику, якого призначив покупець. Обов`язки покупця: виконати імпортне митне оформлення, доставити товар.

З наведеного слідує, що за умовами терміну FCA на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі транспортні витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно.

Отже, додаткові витрати на навантаження та обробку товарів до прибуття судна у порт Гданськ, Польща ТОВ «ТОПТУЛ» не понесло.

Слід зауважити, що відповідач, наполягаючи на наданні додаткових документів щодо понесених витрат саме експедитором CAPITAL PRODUCTION Sр z o. o. під час здійснення перевезення вантажу позивача, не наводить будь-яких розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження заявленого розміру понесених позивачем витрат на транспортування товару з м. Гданськ, Польща до м/п Ягодин, Україна. Доказів неправильності обчислення розміру таких витрат відповідачем до суду не надано.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах продавцем CAPITAL PRODUCTION Sр z o.o., який одночасно здійснив і транспортно - експедиційне обслуговування вантажу в контейнері MRKU6650861 маршрутом Гданськ Лодзь, було визначено загальну вартість такого обслуговування вантажу у розмірі 1500 дол. США, яку позивач мав сплатити, ненадання до митного оформлення інформації щодо вартості кожної окремої складової транспортно-експедиційного обслуговування вантажу (перевалка в порту, перевезення, вантажно-розвантажувальні роботи та інші пов`язані послуги) на вказану суму, з огляду на включення останньої до загальної митної вартості товару, не мало впливу на правильність визначення позивачем заявленої митної вартості.

Колегія суддів зауважує, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок-фактура, міжнародна товарно транспортна накладна, додаток до Договору № 010/0922 від 01/09/2022, інвойс № 16/0724/1 від 16.07.2024 та довідка про транспортні витрати, надані позивачем при митному оформленні товару, є допустимими доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Враховуючи, що до митної вартості товару підлягають включенню витрати, понесені декларантом, а не іншими суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування за ініціативою експедитора, вимога митного органу про надання таких додаткових відомостей у даному випадку є безпідставною.

Зважаючи на викладене висновки митного органу, наведені в оскаржуваному рішенні є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому не беруться колегією суддів до уваги.

Щодо твердження митного органу про ненадання позивачем до митного оформлення замовлення, передбаченого, пунктом 3.1 зовнішньоекономічного контракту від 15.07.2022 № СР/2022/07/2, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 3.1. Договору визначено, що постачання продукції за цим Договором здійснюється на підставі замовлення, оформленого покупцем відповідно до умов цього договору. Постачання будуть здійснюватися згідно з Інвойсом відповідно до INCOTERMS 2010.

Тобто, основним документом в якому вказується кількість товару, вартість, умови оплати та який підтверджує замовлення та поставку товару є саме інвойс, який було надано митному органу при декларуванні товарів, водночас умовами Договору не передбачено жодних вимог до такого документу, як замовлення та які відомості можуть ним підтверджуватись. Крім того, замовлення на поставку не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару, а тому не має жодного значення для числових визначень митної вартості, а положеннями статті 53 МК України взагалі не передбачено надання до митного оформлення такого документу, як замовлення.

Разом з тим, вказуючи в оскаржуваному рішенні про не надання до митного органу копій замовлень, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не зазначив яким саме чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості. Відсутність такого документу як замовлення, з огляду на наявність обов`язкового документу інвойсу, на переконання колегії суддів жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що у інвойсі від 16.07.2024 № 16/0724-1 не вказано складові ціни товару та строки оплати, оскільки таке твердження митниці не відповідає дійсності, так як інвойс від 16.07.2024 № 1/0724-1 складений у повній відповідності до умов зовнішньоекономічного контракту від 15.07.2022 №СР/2022/07/2 та містить всю необхідну інформацію, а саме: детальне зазначення найменування товару та кодів по кожній позиції, адреси продавця та покупця, строки оплати (180 днів після доставки), умови поставки (FCA Gdansk, Republica of Poland), валюта платежу (дол. США), ціну за одиницю товару та загальну вартість товару, кількість одиниць товару, вагу, посилання на контракт, банківські реквізити Продавця та ін.

При цьому митним органом не конкретизовано, яких саме відомостей у інвойсі було недостатньо для визначення усіх складових ціни товару та строків оплати.

Оплата позивачем вартості замовленого товару у повному обсязі (платіжна інструкція в іноземній валюті № 289 від 13.06.2024) додатково підтверджує досягнення сторонами усіх умов щодо поставки товару. Таким чином вся необхідна інформація щодо замовленого товару, його кількості, асортименту, вартості, на думку апеляційного суду, була визначена та узгоджена сторонами.

З огляду на те, що надана до митного оформлення платіжна інструкція в іноземній валюті № 289 від 13.06.2024 містить посилання тільки на договір № СР/2022/07/2 від 15.07.2022 та проформу-інвойс від 12.06.2024 №12/0624, які стосуються поставки товарів за митною декларацією № 24UA17U1 від 31.07.2024, твердження митного органу про наявність у вказаному банківському платіжному документі посилання на рахунок-фактуру (інвойс) від 12.07.2024 № 12/0624-1 не відповідає дійсності.

Крім того, колегія суддів вважає застосовними до цієї справи і висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.04.2018 по справі № 804/4680/16, відповідно до яких під час розгляду справ про коригування митної вартості неодноразово висловлювались правові позиції щодо умов оплати за товар. Зокрема, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови розрахунків між сторонами безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не є підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом визначення митної вартості згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА100380/2024/000066/2 від 31.07.2024, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, тобто всупереч ст. 19 Конституції України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вказане, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100380/2024/000619 від 31.07.2024, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним, підлягає скасуванню.

З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 2500 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії: договору про надання правничої допомоги № 08-А від 28.04.2023, завдання від 05.08.2024 № 12 до договору від 28.04.2023; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 002585 від 14.09.2022; ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1202803 від 10.08.2024; акту наданих послуг № 12 від 22.08.2024 до договору від 28.04.2023; заключної банківської виписки від 23.08.2024.

Дослідивши вказані документи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «ТОПТУЛ» та адвокатом Шрамко Мар`яною Петрівною укладено договір про надання правової допомоги від 28.04.2023 № 08-А (далі Договір № 08-А), відповідно до пункту 1.1 якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Пунктом 4.3 Договору № 08-А передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремо у додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката та інші істотні обставини.

Завданням № 12 до Договору № 08-А про надання правової допомоги від 28.04.2023 встановлено, що сторони погодили наступні послуги з правової допомоги:

- Аналіз документів та підготовка позовної заяви до суду щодо визнання протиправними та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100380/2024/000066/2 від 31.07.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100380/2024/000619 від 31.07.2024 вартістю 5000,00 грн.

Надання вказаної послуги та здійснення оплати на виконання вищенаведених умов Договору № 08-А підтверджено актом наданих послуг № 12 від 22.08.2024 зта заключною банківською випискою від 23.08.2024.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу отриманих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів взята до уваги позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, у якій останній, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, виснувався, що у разі недотримання стороною вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та витраченим часом на виконання робіт, суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат щодо неможливості самостійно зменшувати розмір правової допомоги за відсутності клопотання сторони та самостійно зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.

Також, Судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

А відтак, суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.

З огляду на вказане, колегія суддів зауважує, що за відсутності клопотання відповідача, суд першої інстанції мав право самостійно зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення, якщо вважав його непропорційним та необґрунтованим.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст частини 4 статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на складність справи, ціну позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, тривалість розгляду справи судом тощо.

Колегія суддів враховує, що жодних доводів щодо неспівмірності стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу (2500 грн) відповідачем не наведено.

Так, апеляційна скарга не містить будь-яких заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено позовну заяву.

Під час перегляду даної справи суд апеляційної інстанції також враховує обсяг вказаного документу - 19 сторінок, кількість опрацьованих адвокатом документів та їх фактичне значення для справи (задоволення позову в повному обсязі).

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та застосовано принцип співмірності щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення (2500,00 грн).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 520/23521/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій