Справа № 500/96/25
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/96/25

08 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2024 представником позивача адвокатом Тетяною Назарук надіслано адвокатський запит №17 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання інформації про грошове забезпечення, а саме нараховані та виплачені суми (з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення); про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (із зазначенням: за яким тарифним розрядом (тарифним коефіцієнтом) встановлено посадовий оклад; за яким військовим званням встановлено оклад), за період несення ОСОБА_1 військової служби з лютого 2022 року по серпень 2022 року.

Проте, ні у встановлений законом термін, ні поза ними, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповіді на адвокатський запит №17 не надав.

Так як відповіді на адвокатський запит №17 відповідачем не було надано, то представником позивача 17.12.2024 надіслано адвокатський запит №26 з повторним проханням надати відповідну інформацію про грошове забезпечення, а виплачені суми (з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення); про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (із зазначенням: за яким тарифним розрядом (тарифним коефіцієнтом) встановлено посадовий оклад; за яким військовим званням встановлено оклад), за період несення ОСОБА_1 військової служби з лютого 2022 року по серпень 2022 року; а також у випадку невірного розрахунку провести відповідний перерахунок та доплати позивачу (надалі - адвокатський запит №26).

За результатами розгляду адвокатських запитів №17 та №26 відповідач надіслав (з пропуском встановленого Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» терміну на надання відповіді) відповідь №11/2/24150 на одному аркуші, яку отримано представником позивача, - 30.12.2024. У даному запиті відповідач лише повідомив про те, що: «при розрахунку щомісячного грошового забезпечення та одноразових видів грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 30.06.2022 застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі станом на 01.01.2018 у відповідності до вимог постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Проте, як і вбачається з відповіді №11/2/24150, відповідач не надав інформації, яка витребувалась згідно з адвокатсьми запитами №17 та №26, а саме про: про грошове забезпечення: виплачені суми (з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення); про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (із зазначенням: за яким тарифним розрядом (тарифним коефіцієнтом) встановлено посадовий оклад; за яким військовим званням встановлено оклад), за період несення ОСОБА_2 військової служби та перебуванні на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись із ненаданням інформації на адвокатські запити суб`єктом владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через електронний суд із відповідними письмовими доказами 15.01.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Представник відповідача зазначив, що позивач має на меті провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 25.02.2022 по 30.06.2022, застосувавши прожитковий мінімум для працездатних осіб, розміром встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рок» станом на 01.01.2022 року, на що листом від 23.12.2024 №11/2/24150 була надана відповідь.

Як вбачається з адвокатського запиту, дані та інформація необхідна для захисту прав та інтересів клієнта, однак, з аналізу запиту вбачається, що права та інтереси клієнта на даний момент не порушені, оскільки в запиті не наведено конкретного порушеного права.

Крім того, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень, положень законодавства.

Враховуючи вищеописане, відсутня протиправна поведінка ІНФОРМАЦІЯ_5 у ненаданні інформації, яка запитувалась в адвокатському запиті №17 від 26.10.2024 року та №26 від 17.12.2024 року, оскільки запитувана інформацію була надана в повному обсязі листом від 23.12.2024 №11/2/24150.

На підставі викладеного, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

15.01.2025 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

11.03.2024 представником відповідача надіслано через електронний суд клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 11.03.2025 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 08.04.2025 о 11:00 год.

Представником позивача 17.03.2025 надіслано через електронний суд додаткові пояснення у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак надіслали через електронний суд заяви про розгляд даної справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 у період з 25.02.2022 по 05.12.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка до серпня 2022 року перебувала на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

05.12.2023 - ОСОБА_4 звільнено за пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.12.2023 № 339.

Згідно з посвідченням серія НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 14.02.2024 ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

26.10.2024 представником позивача адвокатом Тетяною Назарук надіслано адвокатський запит №17 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання інформації про грошове забезпечення, а саме нараховані та виплачені суми (з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення); про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (із зазначенням: за яким тарифним розрядом (тарифним коефіцієнтом) встановлено посадовий оклад; за яким військовим званням встановлено оклад), за період несення ОСОБА_1 військової служби з лютого 2022 року по серпень 2022 року.

Проте, ні у встановлений законом термін, ні поза ними, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповіді на адвокатський запит №17 не надав.

Так як відповіді на адвокатський запит №17 відповідачем не було надано, то представником позивача 17.12.2024 надіслано адвокатський запит №26 з повторним проханням надати відповідну інформацію про грошове забезпечення, а виплачені суми (з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення); про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (із зазначенням: за яким тарифним розрядом (тарифним коефіцієнтом) встановлено посадовий оклад; за яким військовим званням встановлено оклад), за період несення ОСОБА_1 військової служби з лютого 2022 року по серпень 2022 року; а також у випадку невірного розрахунку провести відповідний перерахунок та доплати позивачу (надалі - адвокатський запит №26).

За результатами розгляду адвокатських запитів №17 та №26 відповідач надіслав (з пропуском встановленого Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» терміну на надання відповіді) відповідь №11/2/24150 на одному аркуші, яку отримано представником позивача, - 30.12.2024. У даному запиті відповідач лише повідомив про те, що: «при розрахунку щомісячного грошового забезпечення та одноразових видів грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 30.06.2022 застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі станом на 01.01.2018 у відповідності до вимог постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Проте, як і вбачається з відповіді №11/2/24150, відповідач не надав інформації, яка витребувалась згідно з адвокатсьми запитами №17 та №26, а саме про: про грошове забезпечення: виплачені суми (з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення); про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (із зазначенням: за яким тарифним розрядом (тарифним коефіцієнтом) встановлено посадовий оклад; за яким військовим званням встановлено оклад), за період несення ОСОБА_2 військової служби та перебуванні на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись із ненаданням інформації на адвокатські запити суб`єктом владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційним обов`язком громадян України є Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що слідує з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Сама ж військова служба, у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Визначення основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, закріплено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; Закон № 2011).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а згідно з ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Заборона обмежень прав військовослужбовців закріплена у ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Міністерством оборони України, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (надалі - Постанова №704), затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, від 07.06.2018 №260 (надалі - Порядок №260).

Відповідно до Порядку № 260 здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, в тому числі за період перебування військовослужбовця на лікуванні.

Згідно з п. 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

В свою чергу, відповідно до п. 4 Постановою № 704 у редакції від 29.01.2020 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу та установлено порядок визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до такої Постанови № 704 - 1, 12, 13, 14.

Нормами ст. 94 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1); а питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ч. 2).

В свою чергу, згідно з ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань; обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Подібні норми Закону України «Про оплату праці» щодо оплати праці містяться у КЗпП України.

Відтак, у ст. 98 КЗпП України закріплено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

А згідно з ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

З аналізу Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260, Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці», презумується, що обов`язок повідомлення працівника ( ОСОБА_1 ) про заробітну плату (грошове забезпечення) покладено на роботодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Суд звертає увагу, що відповідач не повідомляв про нараховані та виплачені суми, а також про розмір прожиткового мінімуму взятого для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання (які є невід`ємною складовою грошового забезпечення), позивачу - ОСОБА_5 під час проходження ним військової служби та перебуванні на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі наведеного, а також з урахуванням того, що посадовий оклад та оклад за військове звання є першочерговою основою грошового забезпечення, а розмір прожиткового мінімуму впливає на обчислення зазначених окладів, виникла необхідність у підготовці та надсиланні наступних адвокатських запитів до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що:

адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом (п. 1);

адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (п. 2);

договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Нормами ст. 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту (абз. 1 ч. 1).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, встановлену законом, відповідальність за відмову в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності.

За приписами ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги (п. 1); довіреність (п. 2); ордер (п. 3); доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (п. 4).

Звертаю увагу, що:

до адвокатських запитів №17 та №26, на дотримання вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», додано посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордери (що підтверджуються описами вкладення у цінні листи, копії яких додані до адміністративного позову);

інформація, яка запитувалась в адвокатських запитах повинна надаватися невідкладно, оскільки відповідач володіє такою інформацією та надання останньої не потребує додаткового вивчення чи проведення перевірки;

суб`єктом владних повноважень - відповідачем не повідомлялось письмово мене, адвоката, не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатських запитів, про необхідність продовження строку розгляду таких, як це вимагають приписи абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З ст. 3 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що правовою основою діяльності адвокатури України є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації.

Правове врегулювання відносин щодо інформації про фізичну особу міститься також у Законі України «Про інформацію».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію»:

документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі;

захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї;

інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Основними принципами інформаційних відносин, що закріплені у ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону, є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію»:

Суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень (ч. 1). Об`єктом інформаційних відносин є інформація (ч. 2).

Право на інформацію закріплене в абз. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію», згідно приписів якої: кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Гарантії права на інформацію закріплені у ч. 2 ст. 6 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

З ч. 2 ст. 11 зазначеного Закону вбачається, що кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

В силу дії ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства України: інформація про фізичну особу та інформація, яка стосується грошового забезпечення, будь-яких інших виплат з державного бюджету, не відноситься до конфіденційної, таємної чи службової інформації, а тому не є з обмеженим доступом; забороняється обмежувати доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами; а відтак така інформація не є конфіденційною та не може бути обмежена в доступі, а тому представлене у запитах прохання є правомірне, а самі запити -законними.

Забезпечення права на інформацію також нерозривно пов`язане із правом на свободу слова, яке гарантоване не лише на конституційному рівні, а й визначене в основоположних міжнародних документах.

Зокрема, ст. 19 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права надає кожній людині від 19.10.1973 (ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973) право безперешкодно дотримуватися своїх поглядів, а також право на їх вільне вираження. Це право охоплює свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір.

Положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997) (надалі - Конвенція) також гарантує право на свободу вираження, яке, серед іншого, охоплює право одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Практику застосування цієї правової норми формує Європейський суд з прав людини, рішення якого в Україні - джерело права.

У рішенні у справі «Угорське об`єднання громадянських свобод проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зробив низку важливих висновків, зокрема, про те, що «свобода отримання інформації» охоплює право на доступ до публічної інформації.

20.05.2020 Верховна Рада України прийняла Закон «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів», яким ратифікувала Конвенцію Ради Європи про доступ до офіційних документів, відкриту для підписання 18.06.2009 у м. Тромсе (Тромська конвенція) (зазначена Конвенція набула чинності з 11.12.2020).

Тромська конвенція закріплює мінімальні стандарти в сфері отримання інформації, з посеред яких, зокрема, є:

інформація на запит повинна надаватись у розумний і короткий строк; будь-які обмеження у наданні інформації повинні проходити тест на шкоду та суспільний інтерес; Особа повинна мати доступні шляхи оскарження порушення його права до незалежного органу та суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає належним способом захисту позивача є визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не надання інформації на адвокатські запити, а також зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути адвокатські запити №17 та №26 та надати представнику запитувану інформацію в повному обсязі.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання інформації, яка запитувалась в адвокатському запиті №17 від 26.10.2024 та адвокатському запиті №26 від 17.11.2024.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 повторно розглянути адвокатський запит №17 від 26.10.2024 та адвокатський запит №26 від 17.11.2024 та надати запитувану інформацію в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.