Справа № 560/9928/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9928/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

15 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 21.06.2024 року № 1134 о/с у частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Хмельницькій області;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України звільнити майора поліції Молотюка Богдана Володимировича, начальника відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Хмельницькій області зі служби у Національній поліції України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за станом здоров`я.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 21.06.2024 року № 1134 о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_1 , начальника відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Хмельницькій області зі служби в поліції.

У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Позивач проходив службу на різних посадах в Національній поліції України з 07.11.2015.

З 14.06.2016 обіймав посаду начальника відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП Національної поліції України.

24.01.2023 наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 41 2023 «Про застосування до працівника УПП в Хмельницькій області ДПП дисциплінарного стягнення» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.07.2023 у справі №560/4776/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу від 24.01.2023 № 41 «Про застосування до працівника УПП в Хмельницькій області ДПП дисциплінарного стягнення».

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 560/4776/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року - без змін.

Відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України №014050, позивач перебував на лікарняному з 05.12.2022 та в подальшому весь 2023 рік до 14.06.2024.

17.06.2024 у переписці начальника відділу кадрів управління патрульної поліції в Хмельницькій області майора поліції Плевак А.А. з ОСОБА_1 через застосунок-месенджер Telegram, останній пересилає медичний висновок Національної служби здоров`я від 27.05.2024 р №Х5ХЗ-24ТС-88ХК-389Т про підтвердження перебування на лікуванні за період непрацездатності з 27.05.2024 р по 31.05.2024 р.

21.06.2024 у переписці начальника відділу кадрів Управління Плевак А.А. з ОСОБА_1 через застосунок-месенджер Telegram, позивач надсилає медичний висновок про перебування на лікарняному з 07.06.2024 р по 14.06.2024 р та повідомляє, що станом на 21.06.2024 ще перебуває на лікарняному.

21.06.2024 посадовими особами відповідача складено Акт про відсутність на роботі та рапорт про це на ім`я начальника Управління.

21.06.2024 оскаржуваним наказом начальника Департаменту патрульної поліції НПУ за №1134о/с, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», позивача звільнено зі служби в поліції.

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеним наказом, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції за результатом розгляду матеріалів справи дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарг, колегія суддів враховує наступне.

Спірним питанням у цій справі є правомірність наказу начальника Департаменту патрульної поліції НПУ за №1134о/с, відповідно до якого позивача згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення і наявність підстав для задоволення позову в частині зміни підстави для звільнення.

Як встановлено з апеляційної скарги позивача, останній не погоджується з підставою його звільнення з органів поліції, а саме у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, та вважає, що належною підставою для його звільнення є саме звільнення за станом здоров`я.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції виснував, що наказ від 24.01.2023 № 41 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення передував виданню Свідоцтва про хворобу, станом на 21.06.2024 був чинний і нереалізований, а тому відсутні підстави для зміни причини звільнення позивача.

Разом з тим, суд вважав доведеним той факт, що оскаржуваний наказ начальника Департаменту патрульної поліції НПУ за №1134о/с слід визнати протиправним та скасувати, оскільки відповідачем не доведено, що позивач не з`явився на службі 21.06.2024 року без поважних причин.

Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Закону №580 -VIII у разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції наказом від 24.01.2023 р. №41 слугував висновок дисциплінарної комісії про порушення позивачем вимог Дисциплінарного статуту, Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Департаменту патрульної поліції від 24.01.2023 р. №41 «Про застосування до працівника УПП B Хмельницькій області ДПП дисциплінарного стягнення» до начальника відділу адміністративної практики УПП в Хмельницькій області ДПП майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

У відповідності до ч.2 ст.22 Дисциплінарного статуту, наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

У відповідності до ч.4 ст.22 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Оскільки, позивач перебував на лікарняному, то у відповідності до ч.4 ст.22 Дисциплінарного статуту, накладене дисциплінарне стягнення не було виконане (реалізоване).

Проте, таке стягнення має бути реалізоване у відповідності до вимог ст. 22 Дисциплінарного статуту як імперативна норма, обов`язкова до виконання.

Тому, вважаючи, що станом на 21 червня 2024 р. позивач не перебував на лікарняному, керівництвом ДПП реалізовано (виконано) дисциплінарне стягнення.

Таким чином, позивача було звільнено відповідно до п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» як пріоритетна підстава, передумова до якого виникла ще 24.01.2023 р. після видачі наказу Департаменту патрульної поліції №41 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».

Така передумова для звільнення в часовому просторі виникла раніше, ніж підстава для звільнення у зв`язку з хворобою у відповідності до Свідоцтва про хворобу від 24 травня 2024 р.

Судова колегія зауважує, що як не заперечується відповідачем, у даному випадку існувала альтернатива стосовно реалізації підстави для звільнення, а тому відповідачем застосовано дискрецію своїх повноважень та реалізовано підставу для звільнення, яка передувала хворобі позивача.

Відповідно до рекомендації Комітету міністрів Ради Європи від 11.03.80 №R(80)2 під дискреційними слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду. Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин. Отже, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині зміни підстави його звільнення, а саме звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за станом здоров`я.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача, останній зазначає, що спір між позивачем та ДПП підлягає вирішенню шляхом визначення дати припинення трудових відносин першим днем після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

При цьому, обгрунтовуючи власні доводи, відповідач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі 205/4196/18 (постанова від 15.09.2020 року) та Верховного Суду у справі № 560/16056/21 (постанова від 04.10.2024).

Так, у постанові від 15.09.2020 р. у справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду за схожих обставин справи, де предметом оцінки було звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, зробила висновок, що у разі порушення гарантій, визначених частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

У постанові від 21.06.2024 року у справі №560/16056/21 Верховний Суд надавав правову оцінку реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції поліцейського в день його тимчасової непрацездатності. Так, установивши, що звільнення позивача (який проходив службу в Національній поліції України) відбулося в період його тимчасової непрацездатності, Верховний Суд виснував, що належним способом захисту порушених прав позивача у цій частині є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія враховує, що для зміни в оскаржуваному наказі дати звільнення позивача, необхідним є наявність інформації стосовно дати закінчення періоду його тимчасової непрацездатності.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами, позивач починаючи з 05.12.2022 та по день звернення до суду з даним позовом продовжував лікування та перебував на лікарняному.

Відповідачем не заперечується факт того, що суду першої інстанції інформація про дату закінчення тимчасової непрацездатності позивача не надавалась. Вказана інформація наявна лише в доводах апеляційної скарги.

В контексті викладеного, судова колегія звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, якими визначено, що суд розглядає справу не інакше як за позовною завою та в межах позовних вимог.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В даному випадку, колегія суддів враховує, що інформація про дату закінчення тимчасової непрацездатності позивача не могла бути відома відповідачу станом на час розгляду справи судом першої інстанції і відповідно не могла бути повідомлена суду. Однак, факт отримання вказаної інформації після ухвалення оскаржуваного рішення не може слугувати підставою для його зміни чи скасування, оскільки судом першої інстанції вказані обставини не досліджувались і відповідної оцінки не отримували.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначаючись щодо правомірності оскаржуваного наказу, суд не встановлює обставини, які виникли вже після його винесення, позаяк встановлення першого дня після закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивача передбачає встановлення факту подальшого перебування або неперебування позивача на лікарняному (після 21.06.2024), що не входить до предмета доказування в цій справі.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.