Справа № 520/28747/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. Справа № 520/28747/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/28747/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 , третя особа), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо невиключення ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі станом на 12.10.2015;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку із досягненням ним граничного 45-річного віку перебування в запасі станом на 12.10.2015.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, ОСОБА_1 просив суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що він 12.10.2015 досяг граничного віку перебування в запасі як особи молодшого офіцерського складу, що належить до першого розряду запасу 45 років, а отже на підставі положень пункту 4 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) він має бути виключений з військового обліку.

Положення про переведення військовозобов`язаних запасу з 1 розряду до запасу 2 розряду Законом № 2232-XII не передбачені.

Апелянт вважає протизаконним переведенням його з 1 розряду до 2 розряду за віком. Фактично ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавив його терміну проходження військової служби з 01.08.1987 по 10.12.1993 та придбаної під час служби військово-облікової спеціальності №670200, профіля інженерний. Ці дії відповідача суперечать положенням частини 2 статті 27 Закону № 2232-XII.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень частини 1 статті 308 та пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено такі обставини справи.

ОСОБА_1 був взятий на військовий облік 22.09.2009 ІНФОРМАЦІЯ_6 (зараз - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у зв`язку зі звільненням з органів МВС України в Харківській області.

У військово-обліковому документі апелянта зазначені такі дані:

1) військове звання старший лейтенант;

2) ВОС №670200

3) профіль інженерний;

4) запас 1 розряду.

12 жовтня 2015 року апелянту виповнилось 45 років.

Після взяття на облік апелянт не оновлював свої особисті дані в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

З відповідей ІНФОРМАЦІЯ_8 від 23.07.2024 №670/ГрОЗ та від 29.07.2024 № 679/ГРоЗ на звернення апелянта вбачається, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним офіцером запасу.

14.08.2024 адвокат Карпухін Дмитрій Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до Міністерства оборони України, в якому просив: 1) надати інформацію у зв`язку з чим ОСОБА_1 не було виключено з військового обліку з 1 січня наступного року після досягнення граничного віку перебування в запасі 01.01.2016; 2) у разі якщо ОСОБА_1 був виключений з військового обліку надати довідку чи інший документ про виключення ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.

16.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою аналогічного змісту.

Згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_8 від 13.09.2024 № 70/ВООЗ на адвокатський запит адвоката Карпухіна Д.Ю. старший лейтенант запасу ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 . Підстав для його виключення з військового обліку немає, оскільки він ще не досяг граничного віку перебування в запасі, і посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 не могли у 2015-2016 роках виключити ОСОБА_1 з військового обліку на підставі Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки цей Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 і станом на 2015-2016 не набрав законної сили.

Не погоджуючись з вищезазначеною відповіддю та вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо невиключення ОСОБА_1 з військового обліку протиправною позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для виключення позивача з військового обліку у зв`язку з недосягненням ним граничного віку перебування в запасі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає в себе підготовку громадян до військової служби, взяття громадян на військовий облік, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі Порядок № 1487), цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

За змістом пункту 3 Порядку № 1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом частини 1 статті 27 Закону № 2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

За змістом пункту 4 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.10.2015, тобто станом на досягнення апелянтом 45-річного віку) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають, зокрема, громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.10.2015) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має звання старшого лейтенанта.

Відповідно до частини 3 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.10.2015) особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком:

1) перший розряд:

молодший офіцерський склад - до 45 років;

старший офіцерський склад:

майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років;

полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років;

вищий офіцерський склад - до 60 років;

2) другий розряд:

молодший та старший офіцерський склад - до 60 років;

вищий офіцерський склад - до 65 років.

Положеннями частини 4 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.10.2015) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Із вищезазначеного можна зробити висновок, що станом на 12.10.2015 законодавством було передбачало, що граничним віком перебування в запасі особи молодшого офіцерського складу, є 60 років, а не 45 років, як стверджує апелянт.

За змістом пункту 4 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 16.08.2024, тобто на дату звернення позивача із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 ) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають, зокрема, громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 16.08.2024) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Відповідно до частини 3 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 16.08.2024) особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком:

1) перший розряд:

молодший офіцерський склад - до 45 років;

старший офіцерський склад:

майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років;

полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років;

вищий офіцерський склад - до 60 років;

2) другий розряд:

молодший та старший офіцерський склад - до 60 років;

вищий офіцерський склад - до 65 років.

За змістом частини 4 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 16.08.2024) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі.

Отже, з огляду на вищевикладене, можна зробити висновок, законодавчі норми щодо граничного віку перебування в запасі змін не зазнали, тобто як станом на 12.10.2015, так і станом на 16.08.2024 граничним віком перебування в запасі особи молодшого офіцерського складу є 60 років, якого позивач не досягнув.

Посилання апелянта на те, що відповідач повинен був виключити його з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі (45 років) колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи вищезазначене.

Твердження апелянта про незаконне переведення його з 1 розряду до 2 розряду за віком осіб офіцерського складу, які перебувають в запасі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час судового розгляду даної обставини встановлено не було, а позивачем на підтвердження цих тверджень будь-яких доказів не надано.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року по справі № 520/28747/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк