Справа № 160/8448/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/8448/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 року (головуючий суддя Кальник В.В.)

в адміністративній справі №160/8448/18 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровська міська рада

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 12.11.2018 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.05.2018 року №-0464 про зобов`язання сплатити податкове зобов`язання, а саме: земельний податок з фізичних осіб, податковий період 2018 рік, сума податкового зобов`язання складає 164 334,53 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що прийняте податковим органом податкове повідомленням-рішенням про нарахування податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 164 334,53 грн., за земельну ділянку площею 5 233 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправним, оскільки, контролюючим органом застосовано ставки податку, прийняті рішеннями Дніпровської міської ради №13/27 від 06.12.2017 року (1% від НГО за січень-лютий 2018 року) та №8/30 від 21.02.2018 року (2,3% НГО за березень-грудень 2018 року). Проте, зазначені ставки не могли бути застосовані з огляду на приписи ст. 12 ПК України та з урахуванням строків прийняття рішень. Додатково зазначив, що відповідачем було неправильно визначено ставки земельного податку в розрізі конкретного виду земельної ділянки, зокрема, податок за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням розраховано за кодом 12.08 «для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій», для застосування якої необхідною умовою є отримання користувачем (власником) цієї земельної ділянки прибутку (доходу) від функціонування платних автостоянок. Проте, основним видом його діяльності є 68.32 «Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту», а використання земельної ділянки як автостоянки здійснюються виключно для зберігання особистих транспортних засобів громадян без отримання прибутку, тому просить скасувати податкове повідомлення-рішення №-0464 від 25.05.2018 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перехід права постійного користування не позбавляє позивача обов`язку сплачувати земельний податок за період до того, як відбулась подія переходу вказаного права, а позивач в свою чергу, мав повідомити податковий орган про зазначені зміни та ставити питання щодо здійснення перерахунку суми грошового зобов`язання. Також, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірного застосування відповідачем при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення ставок, визначених рішенням Дніпровської міської ради №13/27 від 06.12.2017 року та №8/30 від 21.02.2018 року, оскільки, із врахуванням дати їх прийняття, на вказані рішення поширювалось законодавчо встановлене обмеження щодо дії ст. 4 та ст.12 Податкового кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач 18.03.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року було залишено без змін.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач 20.05.2019 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення процесуальних норм, з вказівкою на неповне з`ясування усіх обставин справи, просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, наголошував на тому, що відповідачем було неправильно застосовано ставку земельного податку з фізичних осіб при розрахунку зобов`язання, визначеного оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки земельна ділянка використовується позивачем для безоплатного надання місць для стоянки автомобілів, а не як платна автостоянка. Разом з тим, обов`язок сплати ним земельного податку припинився з жовтня 2018 року, після переходу права користування земельною ділянкою до іншої особи. Враховуючи викладене, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.06.2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Причиною скасування рішень стало те, що суди попередніх інстанцій не надали у зазначеному аспекті як такої правової оцінки посиланням позивача на обставину переходу права користування вказаною земельною ділянкою у жовтні 2018 року до іншої особи у сукупності з доданими на її обґрунтування документами, які були залучені під час розгляду справи до матеріалів останньої, що, як наслідок, призвело до передчасних висновків щодо правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у повному розмірі визначених грошових зобов`язань. Верховний Суд також вказує, що згідно пункту 284.1 ст.284 ПКУ органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 року при новому розгляді справи у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції від 21.08.2024 мотивоване тим, що оскільки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить інформації про припинення у позивача права користування спірною земельною ділянкою з жовтня 2018 року, у позивача наявний обов`язок сплачувати земельний податок за 2018 рік. Також зазначив, що оскільки податкове повідомлення-рішення сформоване 25.05.2018 року, то контролюючий орган не міг володіти інформацією відносно постанови приватного виконавця, що датована 10.09.2018 року про перехід права користування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. Посилається на те, що згідно пункту 286.5 ст. 286 ПКУ у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). Також зазначає, що згідно п.287.1 ст. 287 ПКУ у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Тому податкове повідомлення-рішення №-0464 від 25.05.2018 року підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що позивач є користувачем земельної ділянки тому зобов`язаний сплатити податок за користування земельною ділянкою за 2018 рік.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.01.2025 року залучено у справу третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську міську раду.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач (представник позивача) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 09.02.2010 року зареєстрований як фізична особа-підприємець за номером: 2 224 000 0000 069426, основний вид діяльності згідно КВЕД: 68.32 «Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту», є платником єдиного податку 3 групи, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, станом на 02.06.2017 року за ОСОБА_1 закріплено право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5233 гектарів з цільовим призначенням 12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (а.с. 9 т.1).

25.05.2018 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №-0464, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 164 334,53 грн.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення №-0464 від 25.05.2018 (земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік) оскільки в жовтні 2018 право користування перейшло до іншої особи, тому контролюючий орган мав надіслати попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення, а попереднє податкове повідомлення-рішення скасувати (відкликати) згідно п.286.5 ст. 286 ПКУ.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність податкового повідомлення-рішення від 25.05.2018 року №-0464, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 164 334,53 грн.

При цьому позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення №-0464 від 25.05.2018 оскільки в жовтні 2018 право користування перейшло до іншої особи, тому контролюючий орган мав надіслати попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення, а попереднє податкове повідомлення-рішення скасувати (відкликати) згідно п.286.5 ст. 286 ПКУ.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно статті 269 Податкового кодексу України (станом на 01.01.2018 року) платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV Податкового Кодексу України (п.269.2 ст.269 ПКУ).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований 09.02.2010 року як фізична особа-підприємець за номером: 2 224 000 0000 069426, основний вид діяльності згідно КВЕД: 68.32 «Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 58-62 т.1).

Згідно інформації Реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 з 01.01,2016 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування; є платником єдиного податку, група 3, ставка 5 (а.с. 64, 116 т.1).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, станом на 02.06.2017 року за ОСОБА_1 закріплено право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5233 гектарів з цільовим призначенням 12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (а.с. 9 т.1).

Водночас, матеріали справи містять Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, згідно якого встановлено, що станом на 01.10.2018 року право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5233 гектарів з цільовим призначенням 12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій передано іншій особі правокористувачу ОСОБА_2 (а.с. 107 т.1).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що станом на жовтень 2018 року вищезазначена земельна ділянка має іншого землекористувача, оскільки право постійного користування земельною ділянкою передано ОСОБА_2 , що зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд в постанові від 11.06.2024 року (скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції) зазначив, що суди не надали оцінку переходу права користування вказаною земельною ділянкою у жовтні 2018 року до іншої особи, що призвело до передчасних висновків про правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, при новому розгляду справи суд першої інстанції в рішення від 21.08.2024 року зазначив, що оскільки податкове повідомлення-рішення №-0464 сформоване 25.05.2018 року, то контролюючий орган не міг володіти інформацією відносно постанови приватного виконавця, що датована 10.09.2018 року про перехід права користування.

З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, оскільки в силу пункту 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Також слід врахувати, що згідно п.287.1 ст. 287 ПКУ у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у землекористувачів з дня набуття права користування земельною ділянкою та триває протягом всього періоду перебування її у користуванні.

Зокрема у позивача наявний обов`язок сплачувати земельний податок за 2018 рік лише за час перебування земельної ділянки в його користуванні.

Оскільки контролюючий орган не дотримався вимог, що передбачені Податковим кодексом України при зміні землекористувача у поточному році (п.286.5 ст.286, п.287.1 ст. 287); не врахував вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України; нарахував позивачу податкове зобов`язання за весь 2018 рік без врахування, що право постійного користування земельною ділянкою перейшло іншій особі в жовтні 2018 року, то це дає підстави для висновку, що плата за землю нарахована позивачу контролюючим органом не у відповідності до закону.

Як наслідок, таке податкове повідомлення-рішення №-0464 від 25.05.2018 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.05.2018 року №-0464.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати у справі по сплаті судового збору в загальному розмірі 4108 (чотири тисячі сто вісім гривень) 37 коп. (за подання позову в розмірі 1643,35 грн. (квитанція №0.0..1 від 22.11.2018) та апеляційної скарги в розмірі 2465,02 грн. (квитанція №Q64А-L2TR-DRLE від 17.11.2024).

Постанова набирає законної сили 08.042025 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08.04.2025.

В повному обсязі постанова виготовлена 14.04.2025.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко