Справа № 160/27870/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 вимоги позову задоволено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 залишено без змін.

До Третього апеляційного адміністративного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Алло надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, а саме вирішення питання щодо судових витрат.

В обґрунтування заяви зазначено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу були надані наступні документи: договір про надання правничої допомоги № А1 від 10.06.2019, укладений ТОВ «АЛЛО» з АБ «Олександра Шевченка»; додаткова угода № 47 від 04.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №А1 від 10.06.2019, укладена ТОВ «АЛЛО» з АБ «Олександра Шевченка»; Акт прийому-передачі виконаних робіт № 47 від 13.02.2025; платіжна інструкція про оплату послуг професійної правничої допомоги № 19431596 від 13.02.2025; свідоцтво Шевцової В.В. про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката; ордер на надання правничої (правової) допомоги. Платіжна інструкція 19431596 від 13.02.2025, в свою чергу, є доказом фактично понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Зауважують, що дана справа є досить складною, оскільки потребує детального вивчення норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», Закону України «Про захист прав споживачів», що є специфічними. Ціна позову (визнання протиправною та скасування Постанови Головного Управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 07.08.2024 р. № 05, яка винесена щодо ТОВ «АЛЛО» про накладення фінансової санкцій на суб`єкта господарювання за порушення законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення) співмірна з заявленими витратами (10 000 грн). Крім того, дана справа є надзвичайно важливою для ТОВ «АЛЛО», яке здійснює продаж пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, в тому числі «IQOS ILUMA PRIME, IQOS ILUMA, IQOS ILUMA ONE, IQOS ORIGINALS DUO, lil SOLID Es» по всій території України, маючи понад 100 магазинів та інтернет-магазин високої відвідуваності. Твердження Відповідача у даній справі про невідповідність дій Позивача вкрай негативно впливають на публічну і ділову репутацію Позивача.

До суду надійшло заперечення від Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області щодо стягнення витрат на витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідачем зазначено, що Головне управління не погоджується з заявленою сумую, так як дана справа є не складною, а пошук судової актуальної практики не складає труднощів, так як вся судова практика на користь суб`єктів, а тому не потребує великих зусиль щоб її знайти. Відповідно до вище наведеного вважають, що суми гонорару значно завищені. В питанні визначення розміру гонорару адвоката, слід звернути увагу на висновок Великої палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підставі вищенаведеного, просять суд відмовити у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Головного управління витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційній інстанції у розмірі 10 000 ( десять тисяч) гривень 00 коп.

В запереченнях на зазначене вище клопотання позивачем зазначено, що надані позивачем документи підтверджують належним чином надані послуги, що є співрозмірними зі складністю справи, витраченим часом на послуги та вартістю аналогічних робіт, а твердження Відповідача ґрунтується на загальних твердженнях і формулюваннях, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Розгляд заяви призначено апеляційним судом у в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності її часткового задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 252 КАС України визначено, що саме суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених позивачем судових витрат адвокатом надано: договір про надання правничої допомоги № А1 від 10.06.2019, укладений ТОВ «АЛЛО» з АБ «Олександра Шевченка»; додаткова угода № 47 від 04.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №А1 від 10.06.2019, укладена ТОВ «АЛЛО» з АБ «Олександра Шевченка»; Акт прийому-передачі виконаних робіт № 47 від 13.02.2025; платіжна інструкція про оплату послуг професійної правничої допомоги № 19431596 від 13.02.2025; свідоцтво Шевцової В.В. про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката; ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Таким чином, посилаючись на вищевказані докази, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем у суді апеляційної інстанції у розмірі 10000,00 грн, є суттєво завищеним та не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказана сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем в розмірі 10000,00 грн., не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням співмірності та пропорційності витраченого часу, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, значення справи для сторони, апеляційний суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну допомогу у розмірі 10000,00 грн. не є співмірною зі складністю спору та предметом доказування у справі, отже підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Алло про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового судового рішення з приводу стягнення витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 252 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Алло про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

У справі № 160/27870/24 прийняти додаткову постанову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Алло витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова