Справа № 520/23254/23
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 квітня 2025 року справа №520/23254/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДМС України в Харківській області), в якій просить:

- скасувати відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідача;

- зобов`язати відповідача прийняти заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона є особою, яка на території російської федерації зазнає та може у подальшому зазнавати переслідувань через свої релігійні погляди (є послідовником релігійної організації Свідки Єгови). У 2020 вона приїхала в Україну до чоловіка - громадянина України ОСОБА_2 , з яким перебуває у шлюбі з квітня 2019, мала посвідку на тимчасове проживання, відтак проживала на території України на законних підставах. Позивач 27.07.2023 звернулась до відповідача з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак документи відповідачем не прийняті, письмової відмови або повідомлення, на її думку, відповідачем не надано. Позивач повторно подала заяву через канцелярію ГУ ДМС України в Харківській області, заява прийнята відповідачем та розглянута, однак відмова надана в порядку Закону України «Про звернення громадян», офіційний документ про відмову у прийнятті заяви в порядку та відповідності до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відповідачем не наданий. На переконання позивача, відповідач за результатами розгляду заяви повинен прийняти вмотивоване рішення у формі наказу.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач 02.10.2023 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає доводи позовної заяви необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що дата прибуття позивача в Україну датується 06.01.2020, але звернулась за захистом лише 27.07.2023, чим порушила порядок та строк звернення за захистом в Україні. Листом від 02.08.2023 №6301.8.4-13469/63.3-23 відповідач повідомив позивача, що її звернення від 27.07.2023 щодо наміру бути визнаним біженцем у порядку, розглянуто у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Також зазначає, що на час звернення до відповідача позивач перебувала на території України нелегально, порушуючи законодавство, що підтверджується постановою про притягнення до адміністративної відповідальності та рішенням територіального підрозділу Управління ДМС у Тернопільській області про примусове повернення до країни походження. Крім того, на цей час розгляд заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, призупинений на час воєнного стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №165.

Позивач через систему «Електронний суд» надала відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач не прийняв будь - яке рішення по суті її звернення, надавши відповідь листом. Крім того вважає, що питання притягнення її до адміністративної відповідальності не позбавляє права звернутись за захистом в Україні.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач є громадянкою російської федерації, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий МВС 31001 12.11.2019. Прибула на територію України 06.01.2020, до свого чоловіка ОСОБА_2 , з яким офіційно зареєструвала шлюб 16.04.2019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , який наявний у матеріалах справи. Позивач була документована посвідкою на тимчасове проживання (Головне управління ДМС у Харківській області). Остання посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 діяла до 02.11.2022. У зв`язку з закінченням строку дії документа, який надавав право на законних підставах перебувати на території України, позивача притягнено до адміністративної відповідальності, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також відповідним уповноваженим органом було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким позивачку було зобов`язано залишити територію України до 07.03.2023.

Позивач 27.07.2023 звернулась до відповідача з заявою, у якій просила розглянути цю заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Листом від 02.08.2023 №6301.8.4-13469/63.3-23 відповідач надав відповідь, у якій були роз`яснені положення законодавства щодо порядку і процедури розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутись із заявою в порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які протребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.09.2011 №3671-VІ. Також роз`яснено зміст положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №165, відповідно до якої строки надання адміністративних послуг зупинені на час воєнного стану. Позивачу повідомлено про те, що відповідно до позиції УВКБ ООН щодо України від березня 2022 УВКБ ООН не вважає Україну «безпечною країною походження» та рекомендує направляти іноземців, які проживали на території України і не встигли подати заяви про надання міжнародного захисту, для проходження національної процедури надання захисту у третій країні, яка є більш безпечною.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка на думку позивача полягає у неналежному розгляді заяви, позивач звернулась до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.09.2011 №3671-VІ (далі по тексту - Закон України №3671-VІ).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України №3671-VІ, біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 і Протоколу щодо статусу біженців 1967 та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункту тринадцятого части першої статті 1 Закону України №3671-VІ).

Згідно частин першої та другої статті 5 Закону України №3671-VІ, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В силу статті 6 Закону України №3671-VІ не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об`єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім`ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.09.2011 №3671-VІ оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (частина перша статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Приписами частин першої та другої статті 9 Закону України №3671-VІ передбачено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 9 Закону України №3671-VІ після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі по тексту - Правила №649).

Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України №3671-VІ рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

З матеріалів справи встановлено, що 27.07.2023 позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила зафіксувати факт її звернення із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийняти та розглянути заяву, та надати відповідь у відповідності до профільного закону.

За результатами розгляду матеріалів звернення позивача від 27.07.2023, відповідач листом від 02.08.2023 №6301.8.4-13469/63.3-23 надав відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій повідомив, що на сьогодні Україна перебуває в умовах воєнного стану, введеного та продовженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64 у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації. Також було роз`яснено зміст положення статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №165, відповідно до якої строки надання адміністративних послуг зупинені на час воєнного стану. Позивачу повідомлено про те, що відповідно до позиції УВКБ ООН щодо України від березня 2022 УВКБ ООН не вважає Україну «безпечною країною походження» та рекомендує направляти іноземців, які проживали на території України і не встигли подати заяви про надання міжнародного захисту, для проходження національної процедури надання захисту у третій країні, яка є більш безпечною. Зазначено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутись із заявою в порядку, визначеному частинами першою, другою, п`ятою статті 5 Законом України №3671-VІ.

Відповідач у відзиві зазначив, що обов`язок відповідача прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку встановленому Законом України №3671-VI, виникає у нього виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви.

Відповідно до норм чинного законодавства, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відтак, на думку відповідача, відповідно до частини першої статті 5 Законом України №3671-VІ позивачем порушено порядок звернення за захистом в Україні.

Дослідивши обставини справи щодо розгляду відповідачем письмової заяви позивача, суд зазначає наступне.

Зі змісту листа відповідача від 02.08.2023 №6301.8.4-13469/63.3-23 встановлено, що заяву позивача розглянуто відповідачем в порядку та у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частин першої та четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем дотримано вимоги Закону України «Про звернення громадян», оскільки встановивши, що позивач звернулась із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач, забезпечив надання об`єктивної та повної відповіді на заяву позивача від 27.07.2023 та роз`яснивши встановлений законодавством порядок звернення з відповідною заявою.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача скасувати відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідача, не підлягають задоволенню.

Крім того, зокрема, частинами першою, другою, п`ятою статті 5 Закону України №3671-VІ визначено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту:

- протягом п`яти робочих днів, якщо перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України;

- без зволікань, якщо під час в`їзду в Україну незаконно перегнула державний кордон України (2 пункт);

- до закінчення дозволеного строку перебування на території України, якщо під час тимчасового перебування особи на законних підставах в Україні, в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах першому чи тринадцятому частини першої статті 1 Закону України №3671-VІ, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження.

Також пунктом 4 вказаної статті передбачено, що особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка погребує додаткового захисту.

З матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово з 2019 року приїжджала до України, а останній раз прибула 06.01.2020. Водночас, за захистом до відповідних компетентних органів не зверталася, що нею не спростовується та не заперечується.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позової заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вулиця Римарська, 24, місто Харків, Харківська область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 16.04.2025.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА