Справа № 520/21985/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 р. Справа № 520/21985/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, по справі № 520/21985/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

третя особа - Комунальне підприємство "Міський інформаційний центр"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відносно перенесення відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 в автоматичному порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру та державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі протиправними;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :02:008:0003 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0482 га.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Міський інформаційний центр».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі № 520/21985/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Міський інформаційний центр» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та увалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказало, що їй на праві власності належить нежитлова будівля літ А-1 по АДРЕСА_1 загальною площею 135,6 кв. м. Вищевказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці із кадастровим номером :02:008:0003 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0482.

Під час оформлення вказаної земельної ділянки позивачем встановлено, що на підставі державного акту на право постійного користування землею №04 від 05.09.2005 серія ЯЯ №306121, вказана земельна ділянка була передана у користування Комунальному підприємству «Міський інформаційний центр». Разом з тим, пунктом 20.1 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 за №247/10 комунальному підприємству «Міський інформаційний центр» припинено право користування земельною ділянкою площею 0,0482 га по АДРЕСА_1 за його добровільною відмовою (лист від 02.06.2009 №3105), а пунктом 20.2 додатку 2 до вищевказаного рішення передбачено, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 04 від 05.09.2005 вважати таким, що припиняє дію з дня прийняття цього рішення. Відтак, з 22.09.2010 державний акт на право постійного користування землею №04 від 05.09.2005 серія ЯЯ №306121 припинив свою дію. Разом з тим, 01.01.2013 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 в автоматичному порядку перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. Такі дії позивач вважає протиправними.

За позицією позивача, судом першої інстанції при ухвалення вказаного рішення не було враховано обставину, що дані про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 перенесені до Державного земельного кадастру, тоді як на підставі частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі якщо протягом одного року з дня здійснення реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з ними заявника.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в яких він просив залишити апеляційну скаргу ДП позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2021, зареєстрований в реєстрі за № 725, належить нежитлова будівля літ. «А1», загальною площею 135,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору купівлі продажу нежитлова будівля, яка належить ОСОБА_1 , розташована на земельній ділянці із кадастровим номером :02:008:0003, загальною площею 0,0482 га.

Відповідно до даних витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка (кадастровий номер :02:008:0003) перебуває у користуванні Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 ЯЯ306121.

Комунальне підприємство «Міський інформаційний центр» листом від 02.06.2009 звернулося до Харківської міської ради з проханням скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 ЯЯ306121, у зв`язку з невикористанням земельної ділянки (кадастровий номер :02:008:0003), яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Білобровськнй, 5, у своїй господарській діяльності.

За результатами розгляду листа КП «Міський інформаційний центр» від 02.06.2009 вих. №3105 Управлінням земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради листом вих. №5121/0/84-09, повідомило, що прохання комунального підприємства буде враховано при підготовці пропозицій на розгляд Харківської міської ради.

Пунктом 20.1 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 за №247/10 передбачено, що Комунальному підприємству «Міський інформаційний центр» припинено право користування земельною ділянкою площею 0,0482 га по пров. Білобровському, 5. Пунктом 20.2 додатку 2 до вищевказаного рішення передбачено, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 04 від 05.09.2005 вважати таким, що припиняє дію з дня прийняття цього рішення.

Позивач маючи на меті належне оформлення вищевказаної земельної ділянки для зміни її цільового призначення та подальшої приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах норм приватизації передбачених ст. 121 Земельного кодексу України звернувся до Харківської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Департамент земельних відносин Харківської міської ради листом від 21.03.2023 за №Ф-1-2449/1-23-08-31 повідомило Позивача про те, що вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі та має вид цільового призначення - 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Представник позивача звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із адвокатським запитом № 12, відповідно до якого просив вказаний орган надати інформацію про те, коли та ким відкрито Поземельну книгу на земельну ділянку із кадастровим номером :02:008:0003 в електронному вигляді, коли внесено відомості до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку із кадастровим номером :02:008:0003.

На вищевказаний адвокатський запит, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило, що відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 обліковується державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за № 04 від 05.09.2005 за КП «Міський інформаційний центр» (), площа - 0,0482 га, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі. Станом на 01.01.2013 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 в автоматичному порядку перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення, а тому позовні вимоги в частині визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відносно перенесення відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 в автоматичному порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру та державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не підлягають задоволенню.

Окрім того, судом першої інстанції відмовлено у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0003, з огляду на приписи абзацу четвертого пункту 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», адже ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини у сфері вчинення реєстраційних дій щодо земель регулювались (на час виникнення спірних правовідносин) нормами Земельного кодексу України та Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України №174 від 02.07.2003 (далі - Тимчасовий порядок).

Положеннями зазначеного Тимчасового порядку визначався порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, як складових частин Державного реєстру земель.

Відповідно до абзаців 6 та 8 пункту 1.2 Тимчасового порядку Державний реєстр земель складався з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги.

Отже, земельна ділянка вважається зареєстрованою в Державному реєстрі земель за умови внесення записів до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги.

Внесення записів до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, як складових Державного реєстру земель, розпочалося з липня 2003 року.

Аналогічний висновок приведено Верховним Судом у справі №826/8599/16 (постанова від 11.08.2020).

При цьому, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регламентовано приписами Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI (далі Закон № 3613-VI)

Згідно із частиною першою статті 1 вказаного Закону Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

У статті 2 Закону № 3613-VI зазначено, що Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом:

- створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону;

- внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру;

- внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру;

- оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

За приписами частини першої статті 6 Закону № 3613-VI ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Приписами Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.12.2021 №603 (зі змінами), Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Частиною першою статті 10 Закону № 3613-VI встановлено, що об`єктами Державного земельного кадастру є, зокрема, земельні ділянки.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону № 3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частина друга статті 16 Закону № 3613-VI).

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону № 3613-VI кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.

Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера (частина шоста статті 16 Закону №3613-VI).

Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначались та продовжують визначатись статтею 21 Закону №3613-VI.

В той же час, відповідно абзацу 1 пункту 4 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI у разі, якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Законом України «Про Державний земельний кадастр» набрав чинності 01 січня 2013 року.

Аналіз наведених норм Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" свідчить про те, що порядок перенесення (внесення) відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру - автоматично або ж на підставі технічної документації із землеустрою залежить від того, коли зареєстрована така земельна ділянка та від наявності або ж відсутності відповідних відомостей про земельну ділянку у Державному реєстрі земель.

Тобто, підставою перенесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку є факт реєстрації такої земельної ділянки до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», тобто до 01 січня 2013 року, у Державному реєстрі земель.

Колегією суддів із матеріалів справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2021, зареєстрований в реєстрі за № 725, позивачу на праві власності належить нежитлова будівля літ. «А1», загальною площею 135,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Білобровський, 5.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору купівлі продажу нежитлова будівля розташована на земельній ділянці із кадастровим номером :02:008:0003, загальною площею 0,0482 га.

Разом з тим, відповідно до даних витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :02:008:0003 перебуває у користуванні Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 ЯЯ306121 (а.с. 46 том 1).

Отже, в Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером :02:008:0003 зареєстрована за Комунальним підприємством «Міський інформаційний центр».

Проте, Комунальне підприємство «Міський інформаційний центр» листом від 02.06.2009 (а.с. 22 том 1) звернулося до Харківської міської ради з проханням скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 ЯЯ306121, у зв`язку з невикористанням земельної ділянки (кадастровий номер :02:008:0003), яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Білобровськнй, 5, у своїй господарській діяльності.

За результатами розгляду листа КП «Міський інформаційний центр» від 02.06.2009 вих. №3105 Управлінням земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради листом вих. №5121/0/84-09, повідомило, що прохання комунального підприємства буде враховано при підготовці пропозицій на розгляд Харківської міської ради (а.с. 23 том 1).

Пунктом 20.1 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 за №247/10 (а.с. 24-44 том 1) передбачено, що Комунальному підприємству «Міський інформаційний центр» припинено право користування земельною ділянкою площею 0,0482 га по пров. Білобровському, 5. Пунктом 20.2 додатку 2 до вищевказаного рішення передбачено, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 вважати таким, що припиняє дію з дня прийняття цього рішення.

З приведеного вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:008:0003 перебувала у користуванні Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» з 05.09.2005 по 22.09.2010, проте після 22.09.2010 право користування припинено та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 припинив свою дію.

В той же час, позивач маючи на меті належне оформлення вищевказаної земельної ділянки для зміни її цільового призначення та подальшої приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах норм приватизації передбачених ст. 121 Земельного кодексу України звернувся до Харківської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 45 том 1).

Департамент земельних відносин Харківської міської ради листом від 21.03.2023 за №Ф-1-2449/1-23-08-31 (а.с. 46 том 1) повідомило позивача про те, що вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі та має вид цільового призначення - 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Представник позивача звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із адвокатським запитом № 12 (а.с. 47-48 том 1), відповідно до якого просив вказаний орган надати інформацію про те, коли та ким відкрито Поземельну книгу на земельну ділянку із кадастровим номером :02:008:0003 в електронному вигляді, коли внесено відомості до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку із кадастровим номером :02:008:0003.

На вищевказаний адвокатський запит, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 05.06.2024 за вих.№29-20-14,13986/0/19-24 (а.с. 49 том 1) повідомило, що відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 обліковується державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за № 04 від 05.09.2005 за КП «Міський інформаційний центр» (), площа - 0,0482 га, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі. Станом на 01.01.2013 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 в автоматичному порядку перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру.

У відповідності до приписів пункту "а" частини першої статті 141 Земельного кодексу України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно з приписами частин третьої та четвертої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

З приведеного вбачається, що припинення права постійного користування земельною ділянкою відбувається у разі відмови землекористувача від права користування земельною ділянкою на підставі рішення власника земельної ділянки (у даній справі таким власником є орган місцевого самоврядування) про припинення права постійного користування, про що повідомляється орган державної реєстрації.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, з рішенням рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 за №247/10 відбулося припинення у Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:008:0003, в той час як станом на 01.01.2013 вказані відомості не були відображені в Державному реєстрі земель.

Відтак, станом на 01.01.2013 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003, яка перебувала у користуванні Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» в період часу з 05.09.2005 по 22.09.2010, у відповідності до абзацу 1 пункту 4 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI були в автоматичному порядку перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру.

Таким чином в частині вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії відповідача з приводу перенесення відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 в автоматичному порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 підлягали перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Тобто, підставою перенесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку є факт реєстрації такої земельної ділянки до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», тобто до 01 січня 2013 року, у Державному реєстрі земель.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даній частині позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що у відповідача не було достатніх підстав для перенесення автоматичному порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003, виходячи із припинення дії Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 ще у 2010 році, колегія суддів вважає недостатніми для визнання дій відповідача протиправними, адже у справі відсутні докази повідомлення Державного реєстру земель про рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 за №247/10 щодо припинення права користування спірною земельною ділянкою.

В той же час, як встановлено з матеріалів справи, представник позивача адвокат Варламов Дмитро Володимирович звернувся до відповідача із заявою за №21 від 10.07.2024 (а.с. 56-57 том 1), в якій просив виходячи з приписів частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний реєстр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного реєстру, вжити заходів та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :02:008:0003.

Проте, листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за вих.№29-20-9.1-4848/0/19-24 від 17.07.2024 (а.с. 58-59 том 1) позивачу було відмовлено у скасуванні державної реєстрації з огляду на те, що чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про Державний земельний реєстр» та Порядком ведення Державного земельного реєстру, не передбачено критеріїв та процесуального механізму реалізації приписів закону щодо встановлення вини заявника при вирішенні питання скасування державної реєстрації земельної ділянки, на яку протягом року з дня здійснення державної реєстрації не зареєстроване речове право.

Таку відмову колегія суддів вважає безпідставною, виходячи з наступного.

Так, згідно з приписами частини другої статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За правилами частини шостої статті 24 Закону № 3613-VI підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як зазначено у частині десятій статті 24 Закону № 3613-VI, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Слід зауважити, що приведені вище положення Закону № 3613-VI були незмінними починаючи з 01.01.2013.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі Порядок № 1051).

У відповідності до пункту 114 Порядку № 1051 (в редакції станом на 01.01.2013) було визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.

В подальшому дана норма була викладена в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 12.07.2017, застосовувалась з 1 жовтня 2017 року та визначала, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру.

З аналізу приведених положень вбачається, що починаючи з 01 січня 2013 року законодавством передбачено таку підставу для скасування державної реєстрації на земельну ділянку, зокрема, у випадку коли протягом року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване.

В той же час, за правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 520/9830/21 застосування норм матеріального права, згідно з яким наведені у частині десятій статті 24 Закону №3613-VI та пункті 114 Порядку №1051 випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки розраховані на відсутність спірних правовідносин та не можуть обмежувати право особи на захист своїх земельних прав та інтересів у разі неправомірної реєстрації земельної ділянки за іншою особою.

Скасування державної реєстрації земельної ділянки з цієї підстави має на меті припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права на який відсутні, і щодо якої не існує речових прав.

У такому випадку, обов`язок скасування державної реєстрації земельної ділянки виникає у Державного кадастрового реєстратора, який здійснює таку реєстрацію, за наявності сукупності таких умов:

- з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки минуло не менше одного року;

- у цей період часу речове право на таку земельну ділянку не зареєстровано;

- відсутність реєстрації речових прав на земельну ділянку обумовлена наявністю вини з боку саме заявника, тобто особи, яка звернулась за здійсненням державної реєстрації земельної ділянки і якій за рішенням, зокрема, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Таким чином, Закон №3613-VI та Порядок №1051 не розкривають значення терміну «вина», вжитого у цих актах законодавства, однак загальнотеоретичне значення вини, як правової категорії, юридичною наукою охарактеризовано як психічне ставлення особи до своїх протиправних дій або до бездіяльності та їхніх наслідків у формі умислу чи необережності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі скасовується у разі, коли протягом одного року з дня здійснення такої реєстрації заявником не зареєстровано речове право на відповідну земельну ділянку з його вини, тоді як вина заявника як кваліфікаційна ознака для вчинення такої реєстраційної дії може бути як у формі дії, так і бездіяльності, тобто може передбачати активну чи пасивну поведінку особи.

Приведене також узгоджується з правовою позицією викладено Верховним Судом у справі №260/2081/21 (постанова від 06 жовтня 2022 року).

Як встановлено з матеріалів справи, пунктом 20.1 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 за №247/10 (а.с. 24-44 том 1) передбачено, що Комунальному підприємству «Міський інформаційний центр» припинено право користування земельною ділянкою площею 0,0482 га по пров. Білобровському, 5. Пунктом 20.2 додатку 2 до вищевказаного рішення передбачено, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 вважати таким, що припиняє дію з дня прийняття цього рішення.

З приведеного вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:008:0003 перебувала у користуванні Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» з 05.09.2005 по 22.09.2010, проте після 22.09.2010 право користування припинено та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 припинив свою дію.

Таким чином, вже з 22.09.2010 право користування земельною ділянкою у Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» було відсутнє.

Колегія суддів наголошує, що станом на момент перенесення відомостей про спірну земельну ділянку у Комунального підприємства «Міський інформаційний центр» було припинено право на користування вказаною земельною ділянкою, яке попередньо визначалось Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005.

Поряд з цим, за даними відповіді №1276803 від 09.04.2025, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003.

Таким чином, станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції відсутні відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку, яка в період часу з 05.09.2005 по 22.09.2010 перебувала у користуванні Комунального підприємства «Міський інформаційний центр».

З приведеного вбачається, що виходячи з приписів частини десятої статті 24 Закону № 3613-VI та пункту 114 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0003 підлягала скасовуванню, оскільки протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації вказаної земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Слід також зауважити, що обов`язкові умови, які приведено Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 520/9830/21, для виникнення обов`язку у Державного кадастрового реєстратора, який здійснює таку реєстрацію, скасувати державної реєстрації земельної ділянки у даній справі наявні, зокрема:

- з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки минуло не менше одного року, а саме, реєстрацію в Державному земельному кадастрі здійснено станом на 01.01.2013 шляхом перенесення в автоматичному порядку даних з Державного реєстру земель в силу приписів Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр";

- у цей період часу речове право на таку земельну ділянку не зареєстровано, що підтверджено даними відповіді №1276803 від 09.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- відсутність реєстрації речових прав на земельну ділянку обумовлена наявністю вини з боку саме заявника, яка виразилась в тому, що Комунальним підприємством «Міський інформаційний центр» після припинення дії Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №04 від 05.09.2005 не було вчинено дій направлених на виключення даних про земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0003 з Державного реєстру земель, що в подальшому потягло за собою автоматичне перенесення відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд у справі №260/2081/21 (постанова від 06 жовтня 2022 року).

Виходячи з приведеного колегія суддів констатує, що оскільки державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0003 була здійснена у Державному земельному кадастрі у зв`язку з перенесенням відомостей з Державного реєстру земель станом на 01.01.2013, однак у встановлений законом річний строк реєстрації речового права на таку земельну ділянку здійснено не було та не повідомлено орган Держгеокадастру про відповідні причини, то наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0003.

Отже, відмова відповідача у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0003 є протиправною, а тому наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у відповідній частині.

Таким чином, виходячи з приведених вище приписів, оскільки скасування державної реєстрації земельної ділянки покладено саме на Державного кадастрового реєстратора, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в особі його уповноваженого реєстратора скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :02:008:0003 по пров. Білобровському, 5 у місті Харкові загальною площею 0,0482 га. Аналогічний висновок приведено Верховним Судом у справі №260/2081/21 (постанова від 06 жовтня 2022 року).

Доводи відзиву на апеляційну скаргу відповідача з посиланням на положення абзацу 4 частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, за приписами абзацу 4 частини десятої статті 24 Закону № 3613-VI визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Окрім того, згідно абзацу 5 частини десятої статті 24 Закону № 3613-VI передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Отже, за змістом приведених вище приписів вбачається, що такі положення стосуються ухвалення рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадку наявності зареєстрованого речового права на таку земельну ділянку.

Водночас, за обставинами даної справи, речове право на земельну ділянку із кадастровим номером :02:008:0003 було припинено рішенням Харківської міської ради у 2010 років, а відтак станом на 01.01.2013 речове право на вказану земельну ділянку було відсутнє.

Інші доводи апеляційної скарги, відзивів на них та заперечень не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді апеляційної інстанції та не впливають на висновки суду, викладені вище у даному рішенні.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи заявника апеляційної скарги, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі № 520/21985/24 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позову. В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Стосовно вимог апеляційної скарги про перерозподіл судових витрат (щодо сплати судового збору, що понесені в ході розгляду справи судами), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, а саме квитанцій про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн (за дві вимоги немайнового характеру) (а.с.10 том 1) та за подання апеляційної скарги до апеляційної інстанції 3633,60 грн (а.с.141 том 1).

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи вимоги апеляційної скарги та адміністративного позову задоволено частково, в той час судом задоволено лише одну вимогу, то відповідно підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 3028 гривень (1211,20 грн за першу інстанцію та 1816,80 грн за другу інстанцію), як за одну вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 по справі № 520/21985/24 - скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та прийняти нову постанову, якою в цій частині задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі його уповноваженого реєстратора скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :02:008:0003 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0482 га.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі № 520/21985/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору у судах першої та апеляційної інстанції в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій