Справа № 160/26906/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26906/24
Суддя І інстанції Неклеса О.М.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної екологічної інспекції України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про порушення права на звернення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просив - визнати порушення його права на звернення Державною екологічною інспекцією України, а саме:

не проведення об`єктивної та всебічної перевірки заяви від 17.06.2024 року, а саме обставин щодо трирічної бездіяльності ДЕІ у Львівській області;

не виконання зобов`язання передбаченого ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо запрошення його (заявника) для реалізації заявленого права особисто викласти аргументи, взяти участь в перевірці, бути присутнім при розгляді звернення від 17.06.2024 року, що призвело до порушення та протиправного обмеження таких прав гарантованих ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»;

необґрунтованість відповіді №3609/2.5/9-24 від 23.07.2024 року;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу від 17.06.2024 року в чіткій відповідності до вимог Закону щодо реалізації прав заявника бути присутнім при розгляді звернення, взяти участь в перевірці звернення, особисто викласти аргументи. Надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.06.2024 року він у встановленому Законом порядку подав скаргу за допомогою урядового порталу, в якій вказував на тривалу протиправну бездіяльність Держекоінспекції у Львівській області, яка три роки не вживали жодних заходів контролю з приводу виявлених позивачем незаконних сміттєзвалищ, які на момент звернення так і не були ліквідовані, хоча про них було повідомлено ще 07.04.2021 року. В наведеному позивач вбачав протиправну бездіяльність та порушення екологічних прав, просив провести об`єктивну перевірку, заявив у зверненні права передбачені ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» щодо особистої участі в розгляді та можливості особисто викласти аргументи. На скаргу позивача відповідач надав відповідь №3609/2.5/9-24 від 23.07.2024 року, якою, на думку позивача, порушено процедуру розгляду звернення, протиправно обмежено права ОСОБА_1 щодо участі в розгляді заяви, перевірка проведена умисно не об`єктивно, не всі обставини перевірено, а відповідь на звернення є необґрунтованою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції України, яка полягала у невиконанні законного зобов`язання згідно із ст.19 Закону України «Про звернення громадян» - на прохання ОСОБА_1 у зверненні від 17.06.2024 року запросити його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав позивача згідно із ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.

Зобов`язано Державну екологічну інспекцію України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.06.2024 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо реалізації прав заявника бути присутнім при розгляді звернення, взяти участь в перевірці звернення, особисто викласти аргументи та надати відповідь з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції ігнорує той факт, територіальним органом ДЕІ України за три роки не вжито жодного заходу контролю і сміттєзвалище досі лежить, що на думку позивача є кричущим порушенням екологічних прав та байдужість органів влади. Суд ігнорує що у відповіді на скаргу відсутні взагалі будь-які доводи чому територіальний орган за три роки не вживав заходів контролю і саме через відсутність таких заходів сміттєзвалище не ліквідовувалося. Суд ігнорує приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме суд не перевірив чи відповідає розгляд скарги від 17.06.2024 року принципам безсторонньо, добросовісно, розсудливо, адже доводи про трирічну бездіяльність взагалі не перевірено, повноваження контролю щодо своєчасного та повного здійснення заходів із захисту земель від засмічення та забруднення відходами не були взагалі реалізовані. Відповідач розглянув скаргу позивача як первинне звернення про сміттєзвалище, доводи протиправної трирічної бездіяльності проігноровано, при цьому у відповіді на звернення від 17.06.2024 року відповідач не повідомив, що скарга є необґрунтованою.

Державна екологічна інспекція України також подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що право громадянина бути присутнім при розгляді звернення не є абсолютним. Не можна розміти звернення як скаргу лише за названою, присвоєною заявником, оскільки скарга у свою чергу має відповідати певним критеріям у силу вимог ч. 4 ст.3 та ст. 4 Закону № 393/96. Зважаючи на наведене, твердження позивача про порушення Держекоінспекцією його права бути присутнім при розгляді звернення від 17.06.2024 є хибним.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.06.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою урядового порталу звернувся до Державної екологічної інспекції України із електронним зверненням, якому присвоєно реєстраційний номер МІ-17414326.

У тексті звернення позивач зазначив, що звертається зі скаргою на бездіяльність Державної екологічної інспекції у Львівській області.

Скарга обґрунтована тим, що 07.04.2021 року позивачем було подано звернення до контролюючих органів з приводу розміщення відходів по вул. Тракт Глинянського (геопросторові дані: 49.837678.24.188688). Документом №03-1804 від 08.04.2021 року ДЕІ у Львівській області скерувало Держекологінспекції України лист з примірником цієї заяви. Відповідно до документа №33-вих-54668 від 19.04.2024 року стало відомо, що сміттєзвалище досі не ліквідоване, хоча минуло вже 3 роки.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просив провести перевірку та розгляд цієї заяви згідно вимог законодавства про звернення громадян, надати можливість бути присутнім при розгляді заяви та подати аргументи особі, яка буде перевіряти та розглядати заяву, взяти участь в перевірці заяви. Також позивач просив перевірити чому органи влади свідомо допускають розміщення незаконного сміттєзвалища, а контролюючий орган ДЕІ у Львівській області бездіє і протягом 3 років (з квітня 2021 року по 19.04.2024 року) невідомо чим займається.

На підтвердження викладених обставин позивач разом із заявою надав фото сміттєзвалища.

В матеріалах справи міститься лист Личаківської районної адміністрації №33-вих-54668 від 19.04.2024 року, в якому на запит позивача №3-М-ЗПі-578-33-33 від 08.04.2024 року щодо надання копії відповіді на лист ДЕІ у Львівській області №03-1804 від 08.04.2021 року та несанкціонованого розміщення побутових та будівельних відходів на відрізку дороги від села Підрібці до села Миклашів, ОСОБА_1 проінформовано, що станом на сьогодні вищезгадане сміттєзвалище не ліквідовано, однак дане питання буде розглянуто на засіданні комісії з безхазяйних відходів та скеровано копію протоколу в департамент житлового господарства Львівської міської ради відповідно до розмежування повноважень.

Листом від 23.07.2024 року №3609/2.5/9-24 відповідач повідомив позивача про результати розгляду його звернення від 17.06.2024 року. Відповідач зазначив, що за інформацією Державної екологічної інспекції у Львівській області звернення позивача від 07.04.2021 року розглянуто в межах повноважень та листом від 08.04.2021 року №03-1804 надано відповідь. Повідомлено, що 02.06.2024 року посадовими особами Інспекції проведено візуальне обстеження зазначеної у зверненні території. В ході обстеження на відрізку дороги від села Підбірці до села Миклашів виявлено складування будівельних відходів, пластику, плівки, картону та ТПВ, які частково проросли травою та кущами, на орієнтовній площі 10 кв.м. (геопросторові дані: 49.837678.24.188688). Власника відходів на час проведення заходу не встановлено. Також позивача повідомлено, що Інспекція скерувала листи до Львівської міської ради та Личаківської районної адміністрації для вжиття заходів реагування відповідно до вимог законодавства.

Вважаючи, що права позивача на звернення були порушені Державною екологічною інспекцією України в частині не проведення об`єктивної та всебічної перевірки заяви від 17.06.2024 року, а саме обставин щодо трирічної бездіяльності ДЕІ у Львівській області, не виконання зобов`язання передбаченого ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо запрошення його для реалізації заявленого права особисто викласти аргументи, взяти участь в перевірці, бути присутнім при розгляді звернення від 17.06.2024 року, що призвело до порушення та протиправного обмеження таких прав гарантованих ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», а також вважаючи необґрунтовану відповідь №3609/2.5/9-24 від 23.07.2024 року, з метою повторного розглянути скарги від 17.06.2024 року в чіткій відповідності до вимог Закону, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У преамбулі Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти в викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської; діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно положень ст. 19 вищевказаного Закону обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень в т.ч. зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналіз вказаних норм Закону України «Про звернення громадян» свідчить про те, що право громадянина особисто викласти свої аргументи особі, що перевіряла звернення не ставиться в залежність від форми розгляду такого звернення (одноособово, колегіально тощо). У свою чергу стаття 19 Закону України «Про звернення громадян» визначає обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб забезпечити реалізацію права громадянина, на його прохання, бути присутнім особисто при розгляді його звернення, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року № К/9901/17415/18 (справа №826/12287/16).

Також Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 року у справі №361/4237/17 зазначив, що з аналізу статті 18 Закону України «Про звернення громадян» слідує, що праву громадянина, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб бути присутнім при розгляді поданої заяви чи скарги кореспондує прямий та неухильний обов`язок вказаних органів чи посадових осіб запросити громадянина - заявника на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Так у зверненні від 17.06.2024 року просив провести перевірку та розгляд його заяви згідно з вимогами законодавства про звернення громадян, надати можливість бути присутнім при розгляді заяви та подати аргументи особі, яка буде перевіряти та розглядати заяву, взяти участь в перевірці заяви, проте відповідач не запросив заявника на розгляд заяви, за таких обставин колегія суддів у погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державною екологічною інспекцією України була допущена протиправна бездіяльність щодо запрошення ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його звернення, чим порушено право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, а також право бути запрошеним на засідання відповідного органу, що розглядає заяву чи скаргу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розглянувши звернення позивача від 17.06.2024 року відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягала в невиконанні законного зобов`язання згідно із ст. 19 Закону України Про звернення громадян - на прохання ОСОБА_1 запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав позивача згідно із ст.18 Закону України «Про звернення громадян» бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визнання порушення його права на звернення Державною екологічною інспекцією України, а саме: не проведення об`єктивної та всебічної перевірки заяви від 17.06.2024 року, а саме обставин щодо трирічної бездіяльності ДЕІ у Львівській області; необґрунтованості відповіді №3609/2.5/9-24 від 23.07.2024 року, суд першої інстанції вірно зауважив, що позивачем належним чином не обґрунтовано в чому саме полягає не об`єктивність, необґрунтованість та не всебічність такої перевірки.

Листом від 23.07.2024 року №3609/2.5/9-24 відповідач повідомив позивача про результати розгляду його звернення від 17.06.2024 року. Відповідач зазначив, що за інформацією Державної екологічної інспекції у Львівській області звернення позивача від 07.04.2021 року розглянуто в межах повноважень та листом від 08.04.2021 року №03-1804 надано відповідь. Повідомлено, що 02.06.2024 року посадовими особами Інспекції проведено візуальне обстеження зазначеної у зверненні території. В ході обстеження на відрізку дороги від села Підбірці до села Миклашів виявлено складування будівельних відходів, пластику, плівки, картону та ТПВ, які частково проросли травою та кущами, на орієнтовній площі 10 кв.м. (геопросторові дані: 49.837678.24.188688). Власника відходів на час проведення заходу не встановлено. Також позивача повідомлено, що Інспекція скерувала листи до Львівської міської ради та Личаківської районної адміністрації для вжиття заходів реагування відповідно до вимог законодавства.

Викладені обставини свідчать про те, що при розгляді звернення позивача відповідачем вчинялися дії для з`ясування обставин викладених у зверненні позивача, за результатами вчинення відповідних дій, позивачу надано відповідь, а Інспекція скерувала листи до Львівської міської ради та Личаківської районної адміністрації для вжиття заходів реагування відповідно до вимог законодавства.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи позивача в частині порушення його права на звернення Державною екологічною інспекцією України щодо не проведення об`єктивної та всебічної перевірки заяви від 17.06.2024 року, а саме обставин щодо трирічної бездіяльності ДЕІ у Львівській області та необґрунтованості відповіді №3609/2.5/9-24 від 23.07.2024 року, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Надаючи оцінку способу відновлення порушеного права позивач суд першої інстанції вірно виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

При цьому завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Колегія суддів уважає, що цей спір підвідомчий адміністративному суду саме у взаємозв`язку з розглядом звернення, то зазначена увага суду покликана саме засвідчити дотримання відповідачем приписів Закону України «Про звернення громадян», які покладають на нього як державний орган відповідні обов`язки щодо розгляду заяв. Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що форму юрисдикційного захисту визначає (диктує) зміст порушеного права. Останнє визначається, насамперед, на основі нормативно-правового регулювання відносин, з яких виник спір, в даному випадку Закону України «Про звернення громадян».

З метою належного захисту прав позивача суд першої інстанції вірно визнав протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції України, яка полягала у невиконанні законного зобов`язання згідно із ст.19 Закону України «Про звернення громадян» - на прохання ОСОБА_1 у зверненні від 17.06.2024 року запросити його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав позивача згідно із ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви та зобов`язав повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.06.2024 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо реалізації прав заявника бути присутнім при розгляді звернення, взяти участь в перевірці звернення, особисто викласти аргументи та надати відповідь з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Наведені в апеляційних скаргах доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли свого підтвердження, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної екологічної інспекції України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 15 квітня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун