Справа № 420/1736/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р. Категорія: 102000000м. ОдесаСправа № 420/1736/25
Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
АпелянтОСОБА_1
Пред-к відповідачаВасильєва Світлана Олегівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про визнання протиправними дій Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Сластнікової Г.О. під час виконання повноважень ліквідатора у справі Господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство ТОВ НЗСТ ЮТІСТ, з підстав, викладених у скаргах ТОВ ЕЛЕМАШТРАНС від 26.06.2023 №БН, ПП ЛІГАЛ-АВП від 04.07.2023 №БН та повідомленні арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 05.09.2023 №02-02-99/825, відповідно до ст. 20 КУЗПБ, п. 6 розділу ІІ порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражного керуючого, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2019 №3928/5, яка була проведена в період з 10-00 год. 29.10.2024 до 04.11.2024 за місцем знаходження офісу органу контролю та зобов`язання утриматися від вчинення таких дій відносно ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 09.01.2025, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого і вчинення арбітражним керуючим дисциплінарного проступку та про ініціюваня направлення територіальним органом Мін`юсту до органів Національної поліції матеріалів перевірки стосовно порушення законодавства, виявленого під час перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , яке містить ознаки кримінального правопорушення; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України наказ Міністерства юстиції України від 03.01.2025 №42/5 Про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Також, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта, а саме рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 09.01.2025, ухваленого за результатами розгляду питання пункту першого порядку денного в частині ініціювання направлення територіальним органом Мін`юсту до органів Національної поліції матеріалів перевірки стосовно порушення законодавства, виявленого під час перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , яке містить ознаки кримінального правопорушення.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що обґрунтовує заяву про забезпечення позову пунктом 2 ч. 2 ст. 150 КАСУ. Очевидними є ознаки протиправності рішення відповідачів, що полягає в порушенні пункту 13 наказу Міністерства юстиції України від 25.09.2019 № 2993/5 Про затвердження Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих. Всупереч наведеній нормі, відповідної інформації на офіційному вебсайті Мін`юсту не розміщено, поштовим відправленням повідомлення арбітражним керуючим станом на дату звернення до суду не отримано. Наслідками таких дій відповідачів є порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий суд, що, зі свого боку, передбачає право на судовий захист в суді, якого у позивачки не було через порушення відповідачами пункту 13 наказу Міністерства юстиції України від 25.09.2019 № 2993/5 Про затвердження Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих та до пункту 3 розділу ІІ, п. 3 розділу V, пунктом 2 розділу V, пункту 7 розділу VI Наказу Міністерства юстиції України від 06.12.2019 № 3928/5. Оскільки позивачка не вчиняла жодних кримінальних правопорушень, виконувала повноваження ліквідатора ТОВ НЗСТ ЮТІСТ у відповідності до вимог чинного законодавства, про що свідчать чисельні рішення судів, враховуючи той факт, що позивачка була позбавлена права приймати участь у перевірці (довідка та акт за результатом проведеної перевірки позивачці вручені не були), була позбавлена права на захист перед Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих під час засідання 09.01.2025, з підстав, які не залежали від волевиявлення позивачки, - обраний захід адекватним та ефективним. Необхідність вжиття відповідних заходів зумовлюється тим, що після отримання недостовірних матеріалів перевірки, правоохоронні органи розпочнуть розслідування відносно позивачки, будуть мати юридичні важелі у виді можливості застосування запобіжних заходів, таких як затримання, арешт, обмеження права пересування, обмеження виїзду з країни, тощо. Тобто, позивачка буде піддана незаконному кримінальному переслідуванню. Скерування матеріалів перевірки до правоохоронних органів позивачка вважає передчасним заходом, вчиненим з порушенням права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Позивачка вважає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, оскільки такі дії усунуть позивачку від можливості приймати участь під час судового розгляду справи (у разі вжиття запобіжних заходів), що може привести до упередженості слідства, сформованій на підставі недостовірних матеріалів. Відповідно до ст. 13 КУЗПБ, арбітражний керуючий під час здійснення своїх повноважень є незалежним. Забороняється будь-який незаконний вплив, тиск або втручання в діяльність арбітражного керуючого. Отже, наявні ознаки незаконного впливу, тиску та втручання в діяльність позивача як арбітражного керуючого, адже, неповідомлення позивачки про дату та час проведення засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих спрямовано на позбавлення позивачки права на захист.

Також, від позивача надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову, в якій позивач вказала, що просить суд розцінити захід, яким вона намагається забезпечити позов, не як спосіб ухилитися від відповідальності, так як направлення матеріалів перевірки до органів Національної поліції не є видом відповідальності. Позивачку не можна дорікнути в тому, що ненаправлення цих документів до правоохоронних органів дозволить продовжувати вчиняти неправомірні дії, оскільки питання про правомірність дії арбітражного керуючого ОСОБА_1 як ліквідатора ТОВ "НЗСТ "ЮТІСТ" розглядається в рамках справи про банкрутство на охоплює період з 15.09.2022 по 28.07.2023. На теперішній час повноваження ОСОБА_1 як ліквідатора ТОВ "НЗСТ "ЮТІСТ" припинені Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2023 року по справі 904/6023/19.

Відтак, вчиняти протиправні дії позивачка як ліквідаторка ТОВ "НЗСТ "ЮТІСТ" не може, бо повноваження припинені 1 рік та 7 місяців. Окрім того, подана позовна заява обґрунтована, зокрема, порушенням відповідачем частини 4 ст. 21 КУзПБ, відповідно до якої рішення про застосування дисциплінарного стягнення приймається дисциплінарною комісією протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Що також очевидно свідчить про застосування дисциплінарного стягнення відповідачем всупереч Закону.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Від представника Міністерства юстиції України надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких представник Міністерства юстиції України вказав, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову. Необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. При цьому, позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених, чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась. Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, що в свою чергу суперечить правовому інституту застосування заходів забезпечення позову. Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення/наказу на цій стадії. Крім того, забезпечення позову може призвести до продовження порушень законодавства зі сторони позивача, що у свою чергу матиме негативні наслідки для третіх осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 154 КАС України, заява позивача про забезпечення позову розглянута в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 640/24600/20 зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача. Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Так, предметом оскарження по даній справі є, зокрема, правомірність прийнятого Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих рішення, оформленого протоколом від 09.01.2025, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого і вчинення арбітражним керуючим дисциплінарного проступку та про ініціювання направлення територіальним органом Мін`юсту до органів Національної поліції матеріалів перевірки стосовно порушення законодавства, виявленого під час перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , яке містить ознаки кримінального правопорушення.

Разом з тим, протиправність оскаржуваного рішення не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи, а тому, задоволення заяви про забезпечення позову у даному випадку буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, які передбачені ст. 151 КАС України.

Доводи позивача щодо того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, оскільки такі дії усунуть позивачку від можливості приймати участь під час судового розгляду справи (у разі вжиття запобіжних заходів), що може привести до упередженості слідства, сформованій на підставі недостовірних матеріалів, суд вважає неспроможними та такими, що базуються на припущеннях, оскільки жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаних обставин позивачем суду не надано.

Крім того, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що матеріали справи не свідчать про наявність небезпеки заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суд дійшов висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року по справі № 420/1736/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 16 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький