Справа № 160/406/25
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/406/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 р. (суддя Серьогіна О.В.) в адміністративній справі №160/406/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 07 січня 2025 р. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 23.12.2021 № 185-о в частині звільнення його з податкової міліції в запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів); зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області поновити в органах Державної фіскальної служби України на посаді заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з 01.01.2022 ; стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 01 січня 2022 р. до 01 січня 2023 р., який на день пред`явлення позову становить 150 409,2 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин його пропуску, а також доказів поважності причин пропуску відповідного строку, оформлене відповідно до вимог статей 161, 167 Кодексу адміністративного судочинства України (в примірниках відповідно до кількості учасників справи).

На виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_1 22 січня 2025 р. подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просив врахувати його доводи про те, що позовна заява була подана в межах строку, встановленого законом для звернення до адміністративного суду; визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк та прийняти позовну заяву до розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 р. визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, у задоволенні його клопотання про поновлення цього строку відмовлено, позовну заяву повернуто.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду від 23 січня 2025 р. скасувати, поновити строк звернення до адміністративного суду та передати справу для продовження розгляду по суті в Дніпропетровській окружний адміністративний суд.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що судом не врахована обставина дії в Україні карантину з 11.03.2020 до 01.07.2023. Позовна заява первісно була подана 07.06.2023 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, за якою 17.07.2023 відкрито провадження у справі №201/6520/23 і через півтора року 27.01.2024 закрив провадження з тієї підстави, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отримавши цю ухвалу 03.01.2025, ОСОБА_1 06.01.2025 подав позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд". Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, на думку скаржника, не врахував правові висновки Верховного Суду у справі №360/1870/19, не прийняв до уваги причини, які стали на заваді вчасному зверненню до суду, та постановив незаконну ухвалу.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами цієї процесуальної норми позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Частиною другою передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" 06.01.2025. Позовна заява зареєстрована судом 07.01.2025. ОСОБА_1 оскаржує наказ про його звільнення з податкової міліції від 23.12.2021.

Згідно статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Скаржник наполягає на необхідності застосування положень пункту 3 розділу УІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, внесених Законом України № 540 від 30.03.2020, відповідно до яких строки, визначеними, серед інших, статтею 122 цього Кодексу продовжуються на строк дії карантину (COVID-19).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було звільнено 23.12.2021. Станом на день його звільнення пункт 3 розділу УІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України мав іншу редакцію згідно Закону України № 713-ІХ від 18.06.2020 (набрав чинності 17.07.2020), яка передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, доводи скаржника проте, що строки звернення до адміністративного суду автоматично продовжуються на строк дії карантину, тобто до 01.07.2023 є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При вирішенні питання про те, які причини можуть бути визначені поважними, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правові висновки Верховного Суду.

Так, у постанові від 29 вересня 2022 р. у справі №500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2024 р. у справі № 990/270/23 наголосила на тому, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

ОСОБА_1 вказує на те, що він первісно звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства, і суд відкрив провадження у справі, яке тривало півтора роки.

Колегія суддів зазначає, що звернення ОСОБА_1 до районного суду відбулось у липні 2023 року, тобто через 1 рік і 7 місяців після звільнення з податкової міліції.

Обставина того, що позов ОСОБА_1 перебував тривалий час у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порушення юрисдикції, могла бути визнана поважною причиною для поновлення строку звернення до адміністративного суду за умови доведення ним наявності інших об`єктивних, непереборних обставин, які стали на заваді звернення до суду протягом одного місяця з дня отримання ним копії наказу про звільнення, тобто з 01.01.2022 до 01.02.2022. Про такі обставини ОСОБА_1 суд не повідомив.

Не вважає колегія суддів достатніми й інші аргументи ОСОБА_1 , оскільки він був працівником правоохоронного органу і був зобов`язаний мати більший обсяг знань в сфері права, ніж пересічна особа, у тому числі щодо специфіки трудових правовідносин, в яких він перебував, а саме - проходження публічної служби.

Звертає колегія суддів увагу і на довід ОСОБА_1 , викладений ним у позовній заяві, про те, що 01.06.2023 він випадково дізнався про те, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області не ліквідовано, тому він вирішив своє звільнення безпідставним. Однак, строк звернення до суду у справах з приводу звільнення з публічної служби починає відлік саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права, тобто з дня ознайомлення із наказом про звільнення. Інші підстави законодавцем не передбачені.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду після спливу чотирьох років з дня звільнення з податкової міліції відбулось з порушенням строку, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а відсутність причин його пропуску, які могли бути визнані судом поважними, стали наслідком обґрунтованого повернення позовної заяви судом першої інстанції.

За результатом перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які визначені статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України в якості підстав для направлення справи для продовження розгляду, тому у апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 р. в адміністративній справі №160/406/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 квітня 2025 р. і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник