Справа № 521/23047/23
Суддя: Роїк Д. Я.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 521/2304/23
Номер провадження 2-а/521/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.24 м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Роїка Д.Я.

при секретарі Каліної П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Шаповалов О.Ю. звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову зазначено, що 26.09.2023 року відносно позивача прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7801838 від 26.09.2023 року за ст. 122 ч. 2 КУпАП. З постанови вбачається, що 26.09.2023 року о 10-46 год. в м. Одеса вул. Щорса, 42 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці під час руху транспортного засобу, чим порушив п. 2.9 ПДР України користування під час руху ТЗ засобами зв`язку, не обладнаним технічними пристроями, що дозволяють вести переговори без допомоги рук. Зазначав що постанова винесена безпідставно. В постанові відсутній підпис позивача, не надано доказів про скоєне правопорушення, поліцейський не надав можливість скористатись допомогою адвоката, відео яке надано поліцейськими містить інформацію про те що був прикладений предмет чорного кольору за своєю формою схожий на мобільний телефон. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає її незаконною оскільки під час руху транспортним засобом мобільним телефоном не користувався, взяв його до рук вже після зупинки його транспортного засобу, а відтак інкримінованого йому правопорушення не вчиняв.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суд від 21.05.2024 року у зазначеній справі відкрито провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.06.2024 року відповідачем департаментом патрульної поліції до суду надано відзив на позовну заяву.

Сторона відповідача вважає позовні вимоги безпідставними такими що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом «фіксація правопорушення Железняк В.В.» та відеозаписом з портативного відео регістратора поліцейського № 471812. Після зупинки позивача працівниками поліції під час розгляду справи позивачу роз`яснені його права та Конституція України. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП інспектором Савченко С.О. було винесено постанову серії ЕАТ7808138 від 25.09.2023року. Зазначав що позивачем не надано жодних належним та допустимих доказів які б спростовували факт керування транспортним засобом Ford Tourneo connect д.н.з. НОМЕР_1 із застосуванням засобів зв`язку. Жодних належних та допустимих доказів на спростування цих обставин, ОСОБА_1 не надав, а тому його притягнення до адміністративної відповідальності було правомірним, а винесена постанова є законною.

Позивач відповідь на відзив до суду не подавав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що оскільки у позивача боліло вухо, він тримав біля нього повербанк, який зовні схожий на телефон. В цей час він побачив поліцейський автомобіль який рухався у попутному напрямку в сусідній смузі, у якій поліцейська махала рукою , показуючи що треба зупинитись. Після цього автомобіль позивача зупинився, поліцейська підійшовши до автомобіля позивача повідомила, що транспортний засіб було зупинено через порушення правил дорожнього руху, а саме через те, що позивач під час руху транспортного засобу користувався засобами зв`язку тримаючи його в руках, а в подальшому за даним фактом виніс постанову. Також позивач добавив, що разом з ним в автомобілі був також його знайомий, яка може підтвердити його пояснення, одна в клопотання про виклик свідків не заявляв.

Відповідачі та їхні представники в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та у встановленому законом порядку.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ№ 7808138 від 25.09.2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Підставою для притягнення стало порушення позивачем п. 2.9 д ПДР України при наступних обставинах. Вказано, що 25.09.2023 о 10:46:59 за адресою м. Одеса вул. Щорса, 42, водій керуючи автомобілем користувався засобом зв`язку тримаючи його у руці, під час руху транспортного засобу, чим порушив п. 2.9. ПДР України, користування під час руху т/з не обладнаним технічними пристроями що дозволяють вести перемови без допомоги рук. Вважаючи вказану постанову незаконною позивач оскаржив її до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 2.9 д Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється

під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Диспозицією 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність зокрема за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС).

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В своєму позові та в поясненнях, наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем, однак заперечував факт користування мобільним телефоном і зазначав, що біля вуха був павербанк.

Заперечуючи проти вимог позивача, представник відповідача посилалась на відеозапис, який було нею долучено до відзиву на оптичному носії (CD-R диску).

При перегляді даного відеозапису судом було встановлено, що зйомка здійснюється на мобільний телефон працівника поліції, яка знаходиться на передньому сидіння поліцейського автомобіля, в сусідній смузі в попутному напрямку рухається транспортний засіб позивача.

Поліцейський зупиняє вказаний транспортний засіб, водій опускає своє бокове вікно і в його руці знаходиться мобільний телефон.

Працівник поліції представляється та зазначає, що на кермом не можна розмовляти по мобільному телефону, при цьому, водій т/з зазначає, що він по телефону не розмовляє, він говорить з пасажиром, та вказав, що в нього сильно болить вухо, в нього отит, та він прогріває вухо його павербанком, який показав працівникам поліції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з перегляду вказаного відеозапису неможливо однозначно стверджувати, що водій тримає мобільний телефон в руці.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За встановлених обставин, враховуючи, що безпосереднє сприйняття поліцейським обставин події не є належним та допустимим доказом, натомість наданий відповідачем відеозапис не підтверджує факт користування позивачем мобільним телефоном під час руху транспортного засобу, не спростовує тверджень позивача та свідка про те, що в момент розмови позивача по телефону транспортний засіб, яким він керував не здійснював рух, оскільки на відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу в колоні та під`їзд його до поліцейського на його вимогу, а також факт наявності вимкненого мобільного пристрою в руці позивача, суд прийшов до висновку, що факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 д ПДР зібраними у справі доказами не є доведеним, а відтак відсутні підстави стверджувати «поза розумним сумнівом», що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на недоведеність факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає наявними підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття провадження по справі.

Частиною 1ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати в сумі 605,60 грн., понесені ним на сплату судового збору при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.9,77,139,241-246,255,286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 2 роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Савченка Станіслава Олександровича від 26 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 536, 80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.Я. Роїк