Справа № 620/1644/25
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/1644/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 10.02.202 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач 1), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незвільненні його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю 1 групи;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у неприйнятті наказу по стройовій частині про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю 1 групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю 1 групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти наказ по стройовій частині про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю 1 групи.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі протиправно відмовили у задоволенні його рапорту про звільнення, чим порушили права та законні інтереси позивача.

Ухвалою судді від 13.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Представник в/ч НОМЕР_1 у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити та зазначив, що позивач до рапорту про звільнення не додав документи, що підтверджують необхідність здійснення постійного стороннього догляду за його дружиною. Так, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК дружина позивача потребує постійної сторонньої допомоги, що не є тотожним поняттям постійному догляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 24.02.2022 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 за призовом під час мобілізації (а.с. 9-13, 37).

03.08.2022 між позивачем та гр. ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3 (а.с. 13 зворот).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №041312 з 25.10.2024 дружині позивача безтерміново встановлено 1 групу інвалідності (Б), загальне захворювання. Відповідно до висновку МСЕК гр. ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 14, 15).

Враховуючи викладене, 31.10.2024 позивач по команді подав рапорт про звільнення його з військової служби в запас згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини), а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд да дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. До рапорту ОСОБА_1 додав нотаріально завірені копії: паспортів, карток платників податків, свідоцтва про шлюб, довідки МСЕК (а.с. 40).

На підставі зазначеного рапорту в/ч НОМЕР_2 сформовано пакет документів для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, переданий для розгляду до в/ч НОМЕР_1 (а.с. 38-39).

27.11.2024 помічником командира частини з правової роботи начальником юридичної служби в/ч НОМЕР_1 за результатами перевірки поданих документів складено правовий висновок, у якому зазначено, що існує різниця між постійним доглядом і постійною сторонньою допомогою. До командування в/ч НОМЕР_1 не належить встановлювати потребу особи у постійному сторонньому догляді, проте посадові особи військової частини зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. З огляду на викладене, з метою реалізації права військовослужбовця на звільнення з військової служби, йому необхідно надати довідку МСЕК про потребу дружини у постійному догляді (а.с. 17-18).

Листом від 29.11.2024 за №1510/7173с командир в/ч НОМЕР_1 повідомив командира в/ч НОМЕР_2 , що документи ОСОБА_1 залишено без реалізації згідно зазначеного вище правового висновку (а.с. 17).

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо незвільнення з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ, у редакції. чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

У свою чергу, частиною дванадцятою цієї статті передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи (пункт 3).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) здійснюється на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

З аналізу наведеного слідує, що спеціальним законодавством України чітко врегульовано порядок звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду.

Зокрема, рапорт особи про звільнення передається по команді в порядку підпорядкування прямому командиру, який здійснює його розгляд та, за наявності підстав, направляє документи на звільнення військовослужбовців безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. За відсутності відповідних підстав командир зобов`язаний надати обґрунтовану відмову в задоволенні поданого рапорту.

Відповідно до матеріалів справи, розглянувши рапорт позивача про дострокове звільнення з військової служби за сімейними обставинами, командир в/ч НОМЕР_1 залишив його без реалізації у зв`язку з тим, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №041312 дружина ОСОБА_1 потребує «постійної сторонньої допомоги», у той час як Законом №2232-ХІІ передбачено можливість звільнення у зв`язку з необхідністю здійснювати «постійний догляд» за дружиною, що не є тотожним поняттям.

Позивач з такою позицією відповідачів не погоджується та зазначає, що у переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність встановлена, а вказано лише право визначати необхідність «постійного стороннього догляду, нагляду або допомоги».

Аналізуючи наведені сторонами доводи, суд звертає увагу на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення, чинного на момент проведення огляду дружини позивача), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.

Отже, у наведеному переліку прав та обов`язків МСЕК відсутнє поняття «постійного догляду» виключно для осіб, інвалідність яким НЕ встановлена.

Разом з тим, у спірному випадку дружині позивача з 25.10.2024 висновком МСЕК встановлено 1 групу інвалідності (Б).

З огляду на наведені норми Положення, наявність у дружини позивача інвалідності, МСЕК, складаючи довідку до акта огляду, у її висновку мала право зазначити про потребу гр. ОСОБА_2 , у тому числі у постійному сторонньому «нагляді», «догляді» або «допомозі».

У довідці МСЕК серії 12 ААД №041312 вказано про потребу дружини позивача саме в «постійній сторонній допомозі», у той час як для набуття військовослужбовцем права на звільнення за сімейними обставинами Закон №2232-ХІІ вимагає наявності висновку МСЕК про потребу в «постійному догляді».

Суд зауважує, що поняття «постійна допомога» та «постійний догляд» не є тотожними поняттями. Так, потреба в сторонньому догляді встановлюється особам з інвалідністю, які через порушення функцій організму внаслідок хвороби чи травми не можуть пересуватися і обслуговувати себе. У свою чергу, постійна стороння допомога може включати професіональних опікунів або родичів, які надають певний режим обслуговування.

За наведених обставин, суд погоджується з позицією відповідачів, що з метою реалізації права на звільнення зі служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ позивач має надати довідку МСЕК про потребу дружини саме в «постійному догляді», як це обумовлено нормами зазначеного Закону.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ).

Суддя С.В. Бородавкіна