Справа № 120/3653/25
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

16 квітня 2025 р. Справа № 120/3653/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

19.03.2025 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2016 з визначенням місяця, в якому відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року;

- зобов`язати нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2016 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 з розрахунку 4032,51 грн, з відрахуванням виплаченої суми;

- визнати протиправними дії щодо виплати одноразових видів грошового забезпечення, а саме грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2021 роки, без урахування при її обчисленні індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2016-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2021 роки, з урахуванням при їх обчисленні індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по день фактичної виплати включно, за весь час затримки виплати.

Ухвалою від 26.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 26.03.2025 провадження у справі було зупинено.

Ухвалою від 07.04.2025 суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 07.04.2025 суд, після відкриття провадження у справі, залишив позовну заяву без руху та запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви у спосіб подання заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які, на його думку, вказують на поважність причин пропуску такого строку.

09.04.2025 позивач подала до суду заяву на виконання вимог ухвали від 07.04.2025, в якій просила поновити строк звернення до суду із цим позовом. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, заявник зазначає, що із підписаного нею грошового атестату, вона не могла дізнатись про порушення своїх прав, адже відомості такого документу не відображають інформації щодо застосованого відповідачем базового місяця при обрахунку індексації грошового забезпечення. Тому позивач зазначає, що лише у лютому 2025 року дізналась про порушення своїх прав на отримання грошового забезпечення у належному розмірі. Поряд з викладеним, ОСОБА_1 також звертає увагу суду на те, що вона продовжує проходити військову службу, та це, на її думку, є поважною причиною для поновлення процесуального строку згідно з правовою позицією ВС, висловленою у постанові від 29.11.2024 по справі № 120/359/24.

Визначаючись щодо заявленого позивачем клопотання та можливості поновлення строку звернення до суду із цим позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Варто вказати, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Отже, застосування судом наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема частиною другою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Окрім викладеного слід ураховувати, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) в постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 сформулював висновок, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

З урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023.

Як свідчить зміст позовної заяви, предмет спору зводиться до вимог про перерахунок індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 31.12.2022, складових грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2023 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2021 роки) з урахуванням індексації грошового забезпечення, під час проходження нею служби у В/ч НОМЕР_2 (перебуває на грошовому забезпеченні у В/ч НОМЕР_1 ).

Відтак в період з 01.01.2016 по 18.07.2022 строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.

Щодо вимог здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення у період після 19.07.2022, спірні відносини повністю охоплюються дією статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX. Водночас позивач, звертаючись до суду із цим позовом, порушила передбачені цією правовою нормою строки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.12.2023 № 340, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 03.12.2023.

Разом з цим, у позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом позивач не заперечує обставин ознайомлення та вручення наказу про звільнення з військової служби. Отже позивач при звільненні з військової служби та отриманні грошового атестату мала бути обізнаною про всі суми, що їй були нараховані та виплачені. Відтак, саме з цього часу для неї розпочався трьохмісячний строк звернення до суду.

Виходячи з цього, суд вважає, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа наказу про звільнення з військової служби (з яким вручається грошовий атестат), а саме 03.12.2023, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду. При цьому такий строк збіг 04.03.2024.

Натомість позивач звернулась із цією позовною заявою до Вінницького окружного адміністративного суду лише 19.03.2025.

З позовних матеріалів слідує, що 24.09.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо проходження позивачем військової служби та розміру отриманого нею у цей період грошового забезпечення, у відповідь на яку листом від 21.02.2025 відповідач надав довідки про розмір грошового забезпечення.

Водночас спірні правовідносини стосуються виплат грошового забезпечення військовослужбовцю, які включають період після набрання чинності новою редакцією статті 233 КЗпП України. З 19.07.2022 діє тримісячний строк звернення до суду, який поширюється на всі правовідносини, які виникли після цієї дати або продовжувалися після набрання законом чинності. Факт подання позову 19.03.2025 свідчить про суттєвий пропуск цього строку. Нові положення закону зобов`язують осіб, які вважають свої права порушеними, звертатися до суду не пізніше ніж через три місяці з моменту набрання чинності законом або з дня, коли стало відомо про порушення права.

Навіть якщо спірні правовідносини частково охоплюють період до 19.07.2022, позивач повинна була подати позов у межах тримісячного строку, передбаченого новою редакцією закону, тобто з моменту його звільнення та отримання грошового атестату про суми нарахованих та виплачених коштів.

При цьому аргументи сторони позивача, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду із відповідним позовом, щодо того юридична та економічна необізнаність, завадили своєчасно дізнатись про порушення її прав відповідачем, не можуть вважатись поважними в розумінні положень КАС України та слугувати підставою для його поновлення.

Варто вказати, що за усталеною позицією Верховного Суду поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19 зазначила, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Більше того, оцінюючи посилання позивача на той факт, що вона наразі продовжує проходити військову службу, як на поважність причин пропуску відповідного строку, суд вказує про таке.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Водночас саме посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, водночас, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Таким чином, наведені позивачем посилання щодо перебування позивача на військовій службі і до сьогодні, мають загальний, неконкретизований характер, не доводять існування дійсних, конкретно визначених перешкод для реалізації процесуальних прав за відсутності доказів цього, тож не можуть бути визнані достатніми для позитивного вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Такі мотиви не можуть бути голослівними і базуватися суто на загальних твердженнях, а вимагають визначеності і підтвердження відповідними доказами.

У розглядуваному випадку позивач не навела аргументів, які б переконливо вказували на те, що вона протягом такого тривалого часу дійсно не могла звернутися до суду, а зробила це одразу, отримавши таку змогу. З урахуванням такого надміру тривалого строку зазначені обставини мають бути дійсно вагомими і доведеними, проте під час судового розгляду їх існування не підтвердилося.

Згідно із частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач не усунула недоліки позовної заяви та не зазначила у поданій заяві причин поважності пропуску строку звернення до суду, підтверджуючих доказів не надала.

За нормами частин 15 статті 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, а також враховуючи те, що позивачем не надано доказів наявності поважних причин, які б унеможливлювали її звернення до суду, у строк визначений Законом, суд дійшов висновку, що наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 з розрахунку 4032,51 грн, з відрахуванням виплаченої суми;

- визнання протиправними дії щодо виплати одноразових видів грошового забезпечення, а саме грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, без урахування при її обчисленні індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2022-2023 роки, з урахуванням при їх обчисленні індексації грошового забезпечення.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені ОСОБА_2 у заяві від 09.04.2025 визнати неповажними.

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку звернення до суду.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог, щодо:

- визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 з розрахунку 4032,51 грн, з відрахуванням виплаченої суми;

- визнання протиправними дії щодо виплати одноразових видів грошового забезпечення, а саме грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, без урахування при її обчисленні індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2022-2023 роки, з урахуванням при їх обчисленні індексації грошового забезпечення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович