Справа № 520/32312/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. Справа № 520/32312/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, по справі № 520/32312/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунку пенсії з 01.02.2020 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417 від 22.07.2024, з 01.02.2021 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/1 від 22.07.2024, з 01.02.2022 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/2 від 22.07.2024, з 01.02.2023 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/3 від 22.07.2024, що складені на виконання рішення ХОАС від 05.06.2024 по справі № 520/2119/24.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2020 року з 89% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417 від 22.07.2024, з 01.02.2021 з 89% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/1 від 22.07.2024, з 01.02.2022 з 89% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/2 від 22.07.2024, з 01.02.2023 з 89% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/3 від 22.07.2024, і здійснити виплату позивачу перерахованої пенсії без обмеження її максимального розміру з 01.02.2020, з 01.02.2021 року, з 01.02.2022, з 01.03.2022, з 01.02.2023, з 01.03.2023 та з 01.03.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.02.2020 року по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417 від 22.07.2024, з 01.02.2021 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/1 від 22.07.2024 року, з 01.02.2022 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/2 від 22.07.2024, з 01.02.2023 по довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/3 від 22.07.2024, що складені на виконання рішення ХОАС від 05.06.2024 по справі № 520/2119/24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020 згідно оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417 від 22.07.2024, з 01.02.2021 згідно оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/1 від 22.07.2024, з 01.02.2022 згідно оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/2 від 22.07.2024, з 01.02.2023 згідно оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ 110417/3 від 22.07.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати в частині, що оскаржується та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної зазначає, що соціальне право позивача на належну виплату пенсії буде порушено, оскільки розмір пенсії буде обмежений відповідачем, що у свою чергу призведе до його повторного звернення до суду з тим самим предметом позову. Вважає, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі оновлених довідок, виданих ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФХ 110417 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, № ФХ 110417/1 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021, № ФХ 110417/2 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022, № ФХ 110417/3 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, з урахуванням 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії та з урахуванням подальших підвищень (змін) у розмірі пенсії.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було. Відповідно до ч. 4 цієї статті, його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 89% грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 по справі № 520/2119/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у підготовці та надані до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновлених довідок про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2021 року, станом на 29.01.2020, 01.01.2022 року, станом на 01.01.2023 року для здійснення перерахунку основного розміру пенсії позивача з 01.02.2020, 01.02.2021 року, з 01.02.2022 року, з 01.02.2023 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення за посадою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 29.01.2020, станом на 01.01.2021, станом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про фактично виплачені в цей місяць розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії від визначених окладів, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, з 01.02.2022 та з 01.02.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

За даними програми «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» встановлено, що судове рішення у вказаній справі в апеляційному порядку оскаржено не було.

Приписами ч.4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено на ім`я позивача довідки № ФХ 110417 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020; № ФХ 110417/1 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021; № ФХ 110417/2 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022; № ФХ 110417/3 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 по справі № 520/2119/24 та до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704.

Вказані довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 були направлено до відповідача, однак відповідач не здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі вказаних довідок.

Відповідач листом від 18.09.2024 року № 200-0203-8/166032 на адвокатський запит представника позивача повідомив зокрема, що після скасування (визнання протиправними) в судовому порядку положень пунктів 1, 2, 3, 6 Постанови № 103 умови проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262, не визначалися. Враховуючи зазначене вище, для перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідок про розмір грошового забезпечення від 22.07.2024 за № ФХ 110417, № ФХ 110417/1, № ФХ 110417/2, № ФХ 110417/3 підстави відсутні.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виник обов`язок проведення з 01.01.2020, з01.01.2021, з 01.01.2022 та з 01.02.2023 перерахунку пенсії позивача у зв`язку з отриманням від уповноваженого органу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, у зв`язку з чим порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання здійснити перерахунок на підставі оновлених довідок, з урахуванням раніше виплачених сум. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2020, з01.01.2021, з 01.01.2022 та з 01.02.2023 перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром та виходячи із 89% вказаних у довідках № ФХ 110417 від 22.07.2024, № ФХ 110417/1 від 22.07.2024, № ФХ 110417/2 від 22.07.2024, № ФХ 110417/3 від 22.07.2024 сум грошового забезпечення для обчислення пенсії, суд вважав такі передчасними.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 №6-зп, Суд вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом : визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується в конкретних правовідносинах.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який : а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції України та законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп2003).

Відповідно до п.9 ч.5 ст.160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Представник позивача просить зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, з 01.02.22021, з 01.0.2.2022 та з 01.02.2023 на підставі довідок, виданих ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФХ 110417, № ФХ 110417/1, № ФХ 110417/2, № ФХ 110417/3 від 22.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023, із зазначенням відомостей про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням 89% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром пенсії з урахуванням подальших підвищень (змін) у розмірі пенсії.

Колегія суддів наголошує, що пенсійним органом ще не здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.02.2020, з 01.02.22021, з 01.0.2.2022 та з 01.02.2023 на підставі довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023, із застосуванням обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром, та в розмірі 70% грошового забезпечення, а тому на даному етапі відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині будуть порушені.

В даному випадку відповідачем заперечено саме право позивача на здійснення перерахунку пенсії на підставі довідок № ФХ 110417, № ФХ 110417/1, № ФХ 110417/2, № ФХ 110417/3 від 22.07.2024 про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені в майбутньому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2020, з 01.02.22021, з 01.0.2.2022 та з 01.02.2023 без обмеження її розміру та в розмірі 89% сум грошового забезпечення.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 по справі № 520/32312/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва О.А. Спаскін