Справа № 400/7619/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р. Категорія: 106030000м. ОдесаСправа № 400/7619/24
Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к прокуратуриНаумова Тетяна Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Херсонської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення в розмірі 3 530 969, 19 грн., -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Херсонської обласної прокуратури про стягнення з Офісу Генеральної прокуратури середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у адміністративній справі № 814/3545/14 про поновлення на посаді за період з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021 року в розмірі 3 530 969, 19 грн., без утримання податків та обов`язкових зборів; покласти обов`язок сплати відповідних податків та зборів із зазначеної суми на Херсонську обласну прокуратуру за рахунок останньої, мотивуючи його тим, що рішенням суду від 14.05.2020 наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 № 1478к про звільнення його з посади заступника прокурора Херсонської області визнано протиправним та скасовано, поновлено на посаді, рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Але фактично позивача було поновлено на посаді 19 жовтня 2021 року. Рішення виконане з затримкою упродовж періоду з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021, тому Відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у адміністративній справі № 814/3545/14 про поновлення на посаді за період з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021 року в розмірі 512 176, 77 грн ( п`ятсот дванадцять тисяч сто сімдесят шість грн. 77 коп.) з утриманням податків та обов`язкових зборів. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що оскільки підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку відповідно до ст. 236 КЗпП є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується з дня винесення рішення до дня фактичного виконання. Суд має встановити вину роботодавця у не виданні наказу про поновлення працівника на роботі. Вини Офісу у несвоєчасному виконанні рішення Миколаївського окружного адміністративного суду немає. Процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто, за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає бути поновленою на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що рішення виконане з затримкою упродовж періоду з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021 року, тому відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року, однак жодних дій щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді здійснено не було, як і дій, що могли б свідчити про намір здійснити такі виплати у подальшому.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2014 року ОСОБА_1 , наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора України №785к був призначений на посаду заступника прокурора Херсонської області та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

23 жовтня 2014 року Наказом Генерального Прокурора України №1478к Позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 72 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (на підставах, передбачених Законом України Про очищення влади).

21 листопада 2014 року позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним з моменту його прийняття та скасування наказу №1478к Генерального Прокурора України від 23 жовтня 2014 року, про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання відповідача відкликати з Міністерства юстиції України відомості про застосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади.

14 травня 2020 року рішенням суду по адміністративній справі № 814/3545/14 позовні вимоги задоволено повністю наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 № 1478к про звільнення Позивача з посади заступника прокурора Херсонської області визнано протиправним та скасовано, Позивача поновлено посаді заступника прокурора Херсонської області, Офіс Генерального прокурора зобов`язано надіслати Рішення до Міністерства юстиції України для вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади, відомостей про застосування до Позивача заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади. Крім того, з прокуратури Херсонської області на користь Позивача постановлено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 14.05.2020 в сумі 2 844 474, 81 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 16 787, 19 грн. допущено до негайного виконання.

19 травня 2020 року судом винесено ухвалу про виправлення помилки, а саме внесено виправлення до пункту 5 резолютивної частини рішення суду від 14.05.2020, замінено слова і цифри "2 844 474, 81 грн. (два мільйони вісімсот сорок чотири тисячі чотириста сімдесят чотири грн. 81 к.)" словами і цифрами "2 837 448, 18 грн. (два мільйони вісімсот тридцять сім тисяч чотириста сорок вісім грн. 18 к.)"; а також внесено виправлення до пункту 7 резолютивної частини рішення суду від 14.05.2020, замінивши слова і цифри "2 861 262 грн." словами і цифрами "2 854 235, 37 грн."

21 січня 2021 року Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги залишено без задоволення, а Рішення - без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2022 року Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

Справу у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року залишено без змін.

За результатами нового розгляду справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Миколаївським окружним адміністративним судом 06.06.2023 р. ухвалено рішення, яким позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 р. по 14.05.2020 р. задоволено в сумі 2 320 658, 54 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2023 року змінено резолютивну частину рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року шляхом викладення її абзацу першого в наступній редакції: Стягнути з прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 14 травня 2020 року в сумі 2 320 476, 80 грн. (два мільйони триста двадцять тисяч чотириста сімдесят шість гривень 80 копійок) з відрахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року залишено без змін.

Наказом Офісу Генерального прокурора № 361к від 12.10.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24.10.2014.

Наказом Херсонської обласної прокуратури № 847 від 19.10.2021 заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_1 , посаду якого ліквідовано, тимчасово призначити робоче місце у відділі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідування Херсонської обласної прокуратури.

Отже, період затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді складає з 15.05.2020 по 18.10.2021.

18 листопада 2021 позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури про стягнення на йото користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у адміністративній справі № 814/3545/14 про поновлення на посаді за період з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021 року в розмірі 3 530 969, 19 грн. без утримання податків га обов`язкових зборів, покладення обов`язку сплати відповідних податків та зборів з зазначеної су ми на Херсонську обласну прокуратуру за рахунок останньої, а також про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Херсонської обласної прокуратури на користь Позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 11 350 грн. 00 коп.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у адміністративній справі № 400/11704/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Херсонської обласної прокуратури па користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у адміністративній справі № 814/3545/14 про поновлення па посаді за період з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021 року в розмірі 1 192 897, 72 грн. з утриманням податків та обов`язкових зборів та судові втрати в розмір 11 350, 00 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року апеляційну скаргу позивача у адміністративній справі № 400/11704/21 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задоволено, рішення суду скасовано та ухвалено по справі нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення суду за період з 15.05.2020 по 18.10.2021 становити 512 176, 77 грн (344 304, 87 грн + 167 871, 90 грн., саме: з 15.05.2020 по 11.12.2020 - 344 304, 87 грн. (2342, 21 грн х 147 робочих днів); з 12.12.2020 по 18.10.2021 167 871, 90 грн (799, 39 грн х 210 робочих днів).

П`ятий апеляційний адміністративний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо посилання апелянта на пропущення строку позивачем, апеляційний суд зазначає, що наслідки пропуску строку звернення до суду визначені статтею 123 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами другою, третьою статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку у разі визнання їх судом неповажними.

У постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 року по справі № 560/4631/21.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Для правильного вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права позивача, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.

Між тим суб`єктний склад учасників справи залишився таким, яким його визначив позивач. Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції може самостійно залучити співвідповідача (частина третя статті 48 КАС) чи залучити другого відповідача (частина четверта статті 48 КАС), якщо для цього є підстави.

Нормами КАС України апеляційний суд не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо залучення співвідповідача (заміни неналежно відповідача) або скасовувати рішення суду та направляти справу для продовження розгляду судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.11.2022 року по справі № 380/2696/21.

Зважаючи, що позивач постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2024 року по справі № 400/11704/21 через підсистему «Електронний суд» отримав 17.07.2024, до суду з даним позовом звернувся 08.08.2024, з дотриманням 1-місячного строку звернення до суд, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, а тому суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску та поновив строк звернення до суду.

Тому, посилання представника апелянта про пропущення строку на оскарження суд апеляційної інстанції відхиляє.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Приписи статті 236 Кодексу законів про працю України передбачають, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а, а від 05.03.2020 у справі № 280/360/19.

За правилами встановленими статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок № 100).

За приписами 5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку № 100).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку № 100, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 Порядку № 100 (у редакції до 09.12.2020) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі № 814/3545/14, відповідно до довідки Прокуратури Херсонської області від 13.11.2014 № 18/368 вих.14, середньоденна заробітна плата позивача, яка обчислена виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню за серпень 2014 та вересень 2014 складала 799, 39 грн.

Позивач у позові зазначив, що розмір середньоденного заробітку розраховується наступним чином: 799, 39 грн. (середньоденний розмір заробітної плати на день звільнення 23.10.2014) X 12, 37 (добуток коефіцієнтів коригування посадового окладу з урахуванням підвищення заробітної плати прокурорам у 2015, 2017 та у 2020 відповідно до п.10 Порядку № 100) 9890, 67грн. Тому відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за час затримки виконаний рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у адміністративній справі № 814/3545/14 у сумі 3 530 969, 19 грн. (9890,67 х 357 днів).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2023 року, встановлено факти, що не підлягають доведенню в даній справі, відповідно до норм ст. 78 КАС України, що середній заробіток позивача за 2020 рік до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 р. № 1155, тобто до 16.01.2020 р., відповідно до додатку 2 (Схема посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур) до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 657 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратур), становив 8 170 грн. Визначена прокуратурою Херсонської області у довідці від 07.05.2020 р. №18-67 вих. 20 сума середньоденної заробітної плати у січні 2020 року (з урахуванням підвищення посадових окладів)складає - 2 342, 21 грн.

Верховний Суд у постанові від 22.05.2022 у справі № 814/3545/14 дійшов висновку про те, що: суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний адміністративний суд дійшов передчасних висновків щодо застосування постанови № 1155, що призвело до неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 16 січня 2020 року по 14 травня 2020 року, також не було враховано приписи абз. 3 п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113X1.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, ураховуючи, що Верховним Судом у справі № 814/3545/14 (справа про поновлення ОСОБА_1 на посаді) встановлено безпідставність застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 Про умови оплати праці прокурорів, дана обставина не підлягає доказуванню з урахуванням статті 78 КАС України, тому правових підстав для застосування середньоденного розміру заробітної плати в сумі 9890, 67 грн. немає.

Отже, з 15.05.2020 по 11.12.2020 середньоденна заробітна плата позивача повинна розраховуватись з суми 2342,21 грн. відповідно до п. 10 Порядку № 100 з урахуванням коефіцієнта підвищення ( 799,39 х2,93= 2 342, 21).

Водночас пункт 10 Порядку № 100 виключено постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 від 09.12.2020 № 1213, яка набрала чинності 12.12.2020.

Таким чином, з 12.12.2020 пункт 10 Порядку № 100 втратив чинність, отже з 12.12.2020 по 18.10.2021 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду необхідно розраховувати з розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 - 799, 39 грн.

Тобто, якщо дата початку події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, відбулася до 11.12.2020 (включно), то застосовуються положення Постанови № 100 без змін, внесених Постановою № 1213. Якщо дата початку події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, з 12.12.2020 і пізніше, то необхідно застосовувати положення Постанови № 100 з урахуванням змін, внесених Постановою № 1213.

Аналогічна правова позиція також була викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 826/17708/14.

Судом першої інстанції зазначає, що середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення суду за період з 15.05.2020 по 18.10.2021 становити 512 176,77 грн (344 304, 87 грн + 167 871, 90 грн.), а саме:

- з 15.05.2020 по 11.12.2020 - 344 304, 87 грн. (2342, 21 грн х 147 робочих днів);

- з 12.12.2020 по 18.10.2021 167 871, 90 грн. (799, 39 грн х 210 робочих днів).

Однак, слід зазначити, що відповідно до листів Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» від 12.08.2020 № 3501-06/219, ураховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2020 році» від 23.10.2019 № 995-р, «Про перенесення робочих днів у 2021 році» від 30.09.2020 № 1191-р, наказів Генеральної прокуратури України від 31.01.2019 року № 79ц, від 05.11.2019 року № 1390ц, наказів Офісу Генерального прокурора від 29.12.2020 № 3042ц, загальна кількість робочих днів у період з 15.05.2020 по 18.10.2021 становить 356 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року у справі № 814/3545/14 про поновлення на посаді за період з 15.05.2020 по 18.10.2021 року складає 511 377, 38 грн, а саме:

- з 15.05.2020 по 11.12.2020 - 344 304, 87 грн. (2342, 21 грн х 147 робочих днів);

- з 12.12.2020 по 18.10.2021 167 072, 51 грн. (799, 39 грн х 209 робочих днів).

Суд погоджується з розрахунком апелянта Офісу Генерального Прокурора в частині кількості днів прострочки, а саме 356, а тому в цій частині рішення підлягає зміні.

Доводи відповідача щодо неможливості поновити позивача на посаді без волевиявлення його у вигляді заяви є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а саме ст. 236 КЗпП. Волевиявлення щодо поновлення позивач висловив безпосередньо під час звернення до суду з позовом про поновлення його на посаді. Негайне виконання рішення суду про поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби не ставиться у залежність від будь-яких обставин.

Посилання позивача на те що співвідповідач при обчисленні середньої заробітної плати позивача і видачі йому відповідної довідки (№ 18368 вих.14 від 13 листопада 2014 року ) всупереч вимогам п 3 Порядку № 100 не включив у розрахунок суми відрахувань на податки і обов`язкові збори, внаслідок чого визначена ним сума середньоденної заробітної плати позивача (799, 39 грн), є сумою, з якої вже вирахувано податки та збори, не приймається судом до уваги, оскільки надана суду довідка видана на підставі Порядку № 100 та в ній зазначено, що із заробітної плати за 2 останніх місяця здійсненні відрахування податків та зборів, що спростовує доводи позивача.

Також позивач вважає за необхідне обов`язок сплати податків та зборів з суми середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду покласти на співвідповідача за рахунок останнього.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового Кодексу об`єктом оподаткування платника податку є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Згідно з п. 162.1 ст. 162 Податкового Кодексу платниками податку на доходи фізичних осіб та військового збору є фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні та податковий агент.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків та зборів до бюджету встановлено ст. 168 Кодексу.

Так податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Податкового Кодексу та військовий збір.

Відповідно до п. 171.1 ст. 171 Податкового Кодексу особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку та податковий агент - для оподаткування доходів з джерела їх походження в Україні.

Отже, чинним законодавством не передбачено можливість не стягнення із заробітної плати податків та зборів та зобов`язання їх сплати за рахунок співвідповідача-роботодавця, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора, - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року по справі № 400/7619/24, - змінити.

Викласти абзац другий у наступній редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора ( 01011, вул.Різницька,13/15, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у адміністративній справі № 814/3545/14 про поновлення на посаді за період з 15 травня 2020 року по 18 жовтня 2021 року в розмірі 511 377 (п`ятсот одинадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 38 коп. з утриманням податків та обов`язкових зборів.»

В решті рішення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 16 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький