Справа № 440/1438/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1438/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів, а саме просить:

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до Державного бюджету України (, ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава, р/р UA0016719, код 21081100, отримувач платежу ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава, призначення платежу - оплата штрафу) штраф у розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок,

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до Державного бюджету України (, ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава, р/р UA0016719, код 21081100, отримувач платежу ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава, призначення платежу - оплата штрафу) штраф у розмірі 5083,00 (п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначений факт несплати відповідачем у добровільному порядку суми штрафу, застосованого за порушення Закону України «Про рекламу» та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693, а стягнення несплаченого добровільно штрафу відбувається в установленому законодавством порядку шляхом подання позову.

Стислий зміст заперечень відповідачів.

Відповідач позов не визнала.

У наданій суду заяві (написана власноручно) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (СПД-ФОП) зазначила, що із 30.05.2023 не здійснює господарську діяльність, про що внесені офіційні відомості державним реєстратором до ЄДРПОУ, а рекламну вивіску мали зняти особи, які надавали дозвіл на її встановлення, просила суд відмовити у позові, оскільки на даний час рекламна вивіска відсутня (демонтована), а позивач міг зробити попередження а не штрафувати. Також повідомила, що про результати розгляду справи довідалась по телефону.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем у справі не заявлені клопотання чи заяви.

Процесуальні дії у справі.

Полтавським окружним адміністративним судом від 07.02.2025 залишений позов без руху.

Позивачем усунуті недоліки позову, сплачений судовий збір.

Полтавським окружним адміністративним судом від 17.02.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Під час виконання повноважень по контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області встановлені порушення законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 :

- ч. 1 ст. 6 Закону № 270/96-ВР - мова розміщеної реклами не є державною, а саме: інформація на засобах зовнішньої реклами зазначена російською мовою, не державною мовою (рекламний засіб: «тюльпания, поздравительные и свадебные букеты, корзины, оформление под заказ, горшечные растения, подкормка, грунт, пластик, воздушные шары с гелем и украшение торжественных залов, украшение свадебных кортежей, время работы: с 7:30 до 20:00, адрес: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_2 » - текст російською мовою, примітка суду у рішенні) ;

- ст. 16 Закону № 270/96-ВР - відсутні дозволи на розміщення зовнішньої реклами отримані в установленому порядку від органів місцевого самоврядування.

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_3 .

У відомостях міститься інформація для здійснення зв`язку: номер мобільного телефону НОМЕР_3 та адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відповіді № 1289769 від 14.04.2025 на запит суду (з метою офіційного встановлення обставин справи) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлена обставина припинення державної реєстрації здійснення суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за записом №001303623 від 30.05.2023.

Аналогічна інформація про припинення господарської діяльності позивача міститься у витягу відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що надані позивачем до позовної заяви.

За наслідком виявлених порушень відповідачем положень рекламного законодавства, посадовими особами позивача складений протокол про порушення законодавства про рекламу від 11.10.2024 № 164 (далі - протокол) та на його підставі прийняте рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу № 164.

Позивач супровідним листом від 11.10.2024 № вих-01-27/07.1/5329 повідомив відповідача про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, надіславши повідомлення за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .

У листі від 11.10.2024 № Вих-01-27/07.1/5329 зазначена вимога, якою зобов`язано відповідача надати в термін до 30.10.2024 наступні документи:

- письмові пояснення з приводу виявлених порушень;

- належним чином завірені копії свідоцтва про державну реєстрацію або витяг (виписку) з ЄДРПОУ;

- документи, які підтверджують вартість зовнішньої розповсюджуваної реклами виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України;

- дозвільні документи на спеціальні конструкції, дозволи на розміщення зовнішньої реклами.

Позивач повідомив, що розгляд справи про порушення вимог законодавства про рекламу відбудеться 31.10.2024 об 10:00 годині у приміщенні Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області за адресою м. Полтава, вул. Воскресенський узвіз, 7.

Зазначений лист направлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджується чеком поштового відправлення № 329.

Відповідно до трекінгу поштового відправлення лист не отриманий відповідачем та повернутий у зв`язку із закінченням терміну зберігання від 30.10.2024.

Додатково вимога від 11.10.2024 направлена відповідачу месенджером «Viber» за номером телефону НОМЕР_3 та в телефонному режимі повідомлена фізичній особі суть справи.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області додатково направлений супровідний лист від 29.10.2024 № Вих-01-27/07.1/5588 керівнику Решетилівського міського будинку культури - ОСОБА_2 з вимогою надання наступної інформації:

- хто з суб`єктів господарювання чи будь-яких інших фізичних осіб розмістив вказаний рекламний засіб на фасаді приміщення будинку культури;

- чи погоджували з Решетилівським міським будинком культури дозвільну документацію на розміщення зовнішньої реклами за адресою: Полтавська обл., м. Решетилівка, вул. Покровська, 9 , з будь-якими суб`єктами господарювання чи фізичними особами ;

- чи укладались договори чи інші документи щодо користування місця розташування рекламних засобів з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ).

Зазначений лист направлений 30.10.2024 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 702 (Додаток 8) за адресою: Полтавська обл, м. Решетилівка, вул. Покровська, 9, та відповідно до трекінгу поштового відправлення лист отримано особисто 01.11.2024.

Розгляд справи про порушення законодавства про рекламу 31.10.2024 відбувся без відповідача. Відповідно до протоколу засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 31.10.2024 № 172 встановлено, що на вимогу позивача відповіді не отримані, а запитувані документи у встановлений строк не надані.

Згідно із протоколом, Відповідачем розміщена зовнішня реклама наступного змісту: «тюльпания, поздравительные и свадебные букеты, корзины, оформление под заказ, горшечные растения, подкормка, грунт, пластик, воздушные шары с гелем и украшение торжественных залов, украшение свадебных кортежей, время работы: с 7:30 до 20:00, адрес: Решетиловка, ул. Ленина, 9Б, тел. » (текст російською мовою, примітка суду у рішенні), яка за своїм змістовим наповненням порушує ч. 1 ст. 6 Закону №270/96-ВР, оскільки викладена російською мовою.

Порушення даної норми законодавства тягне за собою відповідальність та подальше накладення штрафних санкцій, відповідно до позиції позивача.

З огляду на вищевикладене позивачем прийняті наступні рішення:

- рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 31.10.2024 №190, яким накладений штраф у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів громадян у сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок за неподання інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, визначеної ч. 2 ст. 26 Закону № 270-96/ВР центральному органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень;

- рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 31.10.2024 №191, яким накладений штраф у розмірі 299 неоподаткованих мінімумів громадян у сумі 5083,00 (п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 00 копійок за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами та за порушення встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Позивач супровідним листом від 01.11.2024 №вих-01-27/07.1/5670 направив відповідачу рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 21.10.2024 №190, №191.

Лист направлений від 04.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується чеком поштового відправлення та рекомендованим повідомленням № 378, згідно якого лист не отриманий та у подальшому повернутий за закінченням терміну зберігання від 20.11.2024.

Додатково позивачем направлений супровідний лист №вих-01-27/07.1/5684 від 01.11.2024 голові Решетилівської міської ради - Дядюновій О.А. з вимогою надати наступну інформацію:

- хто з суб`єктів господарювання чи будь-яких інших фізичних осіб розмістив вказаний рекламний засіб на фасаді приміщення будинку культури;

- чи погоджували з Решетилівським міським будинком культури дозвільну документацію на розміщення зовнішньої реклами за адресою: Полтавська обл., м. Решетилівка, вул. Покровська, 9, з будь-якими суб`єктами господарювання чи фізичними особами;

- чи укладались договори чи інші документи щодо користування місця розташування рекламних засобів з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ).

Зазначена вимога направлена 04.11.2024 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 189 за адресою: Полтавська обл, м. Решетилівка, вул. Покровська, 16, відповідно до трекінгу поштового відправлення лист отриманий особисто 07.11.2024.

Відповідно до листа Решетилівської міської ради від 08.11.2024 № Вх-9047-24 відповідач не зверталась до виконавчого комітету Решетилівської міської ради з заявою про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами та не отримувала жодних дозвільних документів на її розміщення; договір чи інші документи щодо користування місця розташування рекламного засобу з відповідачем на фасаді приміщення Решетилівського міського будинку культури за адресою: Полтавська обл., м. Решетилівка, вул. Покровська, 9. не укладалися.

Позивач зазначив, що вчинив усі належні дії для ознайомлення відповідача з рішенням про накладення штрафу, а направлення поштової кореспонденції позивачем здійснювалось належним чином, в свою чергу неотримання листів відповідача, не є порушенням Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області процедури визначеної законом.

Судом також встановлені обставини із матеріалів справи, що ні у протоколі, ні у рішеннях від 31.10.2024 №190, №191 Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, якими визначені порушення та застосована відповідальність за порушення законодавство про рекламу, не зазначений вид контрольного заходу, який здійснювався Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області по відношенню до відповідача.

Також судом встановлені обставини, що у змісті позовної заяви Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області та доданих доказах не наведені обставини щодо вчинення порушення саме відповідачем, встановленого у протоколі про порушення законодавства про рекламу від 11.10.2024 № 164, з урахуванням того, що господарська діяльність відповідача припинена із 30.05.2023 і не здійснювалась в момент встановлення порушення, оскільки про такі обставини відомо позивачу, адже до позову доданий відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи, що відповідачем не сплачені у добровільному порядку штрафи, позивач звернувся до суду з цим позовом до суду для їх примусового стягнення.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 26 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від02.09.2015 №667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 № 160, Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Частиною 5 ст. 8 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР передбачено, що реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється. Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб). Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

Частиною другої статті 26 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР передбачено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про рекламу" особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні у недотриманні вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами, в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України "Про рекламу" №270/96-ВР у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок розміщення зовнішньої реклами регулюється Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, які затверджено Постановою КМ України від 29.12.2003 за № 2067 (далі - Правила).

Пунктом 24 Правил визначено, що виданий у встановленому законодавством порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконанням робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Відповідно до пункту 3 Правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Статтею 238 Господарського кодексу України (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Відповідно до частини першої статті 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема: адміністративно-господарський штраф.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу урегульовано Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (надалі - Порядок №693).

Пунктом 8 Порядку № 693 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники. Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно уповноваженою посадовою особою Держспоживінспекції.

Відповідно до окремих положень пунктів 9, 11, 12 Порядку № 693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою, зокрема, Держспоживінспекції та її територіальних органів.

За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Згідно з пунктами 18-20 Порядку № 693 за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку. Рішення у справі може бути оскаржено в установленому порядку. Сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі №812/1234/18 дійшла висновку, що у спірних відносинах, зокрема щодо стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу, Головне управління Держпродспоживслужби діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом №270/96-ВР та Порядком №693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу, та відповідно правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Водночас, Законом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

За визначенням, що міститься у статті 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Сфера дії Закону № 877-V визначена статтею 2.

Так, за її змістом дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного нагляду, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного нагляду на ринках фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, під час рейдових перевірок (перевірок на дорозі), що проводяться з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт", державного нагляду за дотриманням вимог безпеки використання ядерної енергії, державного нагляду (контролю) у сфері безпеки торговельного мореплавства і судноплавства на внутрішніх водних шляхах (у частині нагляду (контролю) за суднами).

Дія цього Закону також не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення податковими органами податкового контролю за дотриманням вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, що здійснюються ними у період дії воєнного, надзвичайного стану.

Контроль за додержанням організаторами азартних ігор вимог Закону України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор" та ліцензійних умов здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор".

Контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється органами ліцензування у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів та у сфері ветеринарної медицини, його територіальні органи зобов`язані забезпечити дотримання з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин", виключно вимог частин першої, четвертої, шостої - сьомої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частин першої (крім вимоги щодо отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення позапланового заходу) та третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої, восьмої - десятої статті 7, частин першої та другої статті 12, статей 13-18, 20, 21 цього Закону.

Моніторинг призначених органів з оцінки відповідності і визнаних незалежних організацій здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності".

Центральний орган виконавчої влади із забезпечення якості освіти та його територіальні органи зобов`язані забезпечити дотримання з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про освіту", виключно вимог статті 3, частин першої, третьої, четвертої, шостої - дванадцятої, чотирнадцятої статті 4, частини четвертої статті 5, частини третьої статті 6, абзацу одинадцятого частини шостої статті 7, частини першої, абзаців першого - дванадцятого, чотирнадцятого частини другої, частини третьої статті 8, частин першої, другої статті 9, абзаців першого - одинадцятого, чотирнадцятого - двадцятого частини першої статті 10, абзаців третього - п`ятого частини першої статті 11, частин першої та четвертої статті 12, статей 19-20 цього Закону.

Контроль за додержанням законодавства у сфері донорства крові та компонентів крові здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові".

Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного контролю за використанням та охороною земель.

Державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами України "Про електронні комунікації" та "Про поштовий зв`язок".

Центральні органи виконавчої влади у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки, здійснюють планові заходи державного нагляду (контролю) з періодичністю, визначеною Законом України "Про об`єкти підвищеної небезпеки".

Конструкція статті 2 Закону № 877-V свідчить про те, що законодавець визначив сферу застосування цього Закону шляхом виключення певних видів правовідносин з-під дії Закону, а також шляхом конкретизації видів правовідносин, на які поширюється дія цього Закону повністю або у відповідній його частині. Тобто, цю норму слід розуміти так, що Закон № 877-V поширює свою дію повністю або частково на відносини, що конкретизовані у статті 2, та на всі інші, крім тих, на які накладено заборону його застосування.

У статті 2 Закону № 877-V відсутнє застереження щодо непоширення цього Закону на сферу контролю за дотриманням законодавства України про рекламу.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про припинення заходів державного нагляду(контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану" від 13.03.2022 №303 припинене проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні".

У зв`язку із розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією (агресивної війни - від 20 лютого 2014 року збройної тимчасової окупації перших територій України) Російської Федерації проти України воєнний стан продовжувався неодноразово і триває безперервно від 24.02.2022 станом на дату ухвалення цього рішення суду.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) апеляційні адміністративні суди та Верховний Суд неодноразово вже надавали свою оцінку, у постановах апеляційних судів: від 26.11.2024 № 440/7395/24 Другий апеляційний адміністративний суд, від 15.10.2024 № 500/589/24 Восьмий апеляційний адміністративний суд, від 17.09.2024 № 500/458/24 Восьмий апеляційний адміністративний суд, від 17.07.2024 № 160/31389/23 Третій апеляційний адміністративний суд, від 11.06.2024 № 440/12856/23 Другий апеляційний адміністративний суд, від 21.05.2024 № 500/5329/23 Восьмий апеляційний адміністративний суд, від 22.01.2024 № 420/10983/23 П`ятий апеляційний адміністративний суд.

Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22, визначають межі дослідження судом підстав та предмета спору, якщо судом встановлено, що перевірка (контрольний захід) протиправний - то суд не має права переходити до аналізу та оцінки суті встановлених під час перевірки порушень податкового або іншого законодавства, і у змісті рішення суду не повинно бути мотивів та висновків суду щодо суті порушень податкового законодавства, встановлених під час податкової перевірки.

Суд застосовує даний висновок Верховного Суду для надання оцінки аналогічним спірним відносинам у цій справі.

З огляду на припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду(контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні", позивачем здійснена перевірка (контрольний захід) неправомірно, відповідно, відсутні підстави для стягнення штрафу, накладеного за її результатами.

Питання про застосування права в цій справі полягає у тому, чи поширюються на правовідносини у сфері контролю за дотриманням законодавства України про рекламу приписи Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V.

У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №826/24133/15, предметом спору у якій було питання правомірності рішення Держспоживінспекції України від 21.09.2015 №0005 про накладення штрафу за порушення статті 22 Закону України "Про рекламу", Верховний Суд дійшов такого висновку: спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про рекламу" від03.07.1996 №270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР), "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995№481/95-ВР, "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон № 877-V), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004№693 (далі - Порядок №693).

Таким чином, Верховний Суд визнав, що на правовідносини у сфері контролю реклами та накладення штрафу за порушення статтею 22 Закону України "Про рекламу" поширюється, зокрема, Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

Суд вважає цей висновок застосовним до справи, що розглядається.

Згідно з преамбулою Закону України №877-V він визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, предметом правового регулювання цього Закону є відносини у сфері здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Незважаючи на те, що іншими законами та підзаконними актами, що діяли раніше, було врегульовано наглядові та контрольні правовідносини, з дня набрання чинності Законом №877-V саме він підлягає застосуванню як спеціальний.

Водночас, Закон №877-V у статті 2 передбачає коло правовідносин, на які його дія не поширюється.

Перелік наглядових та контрольних правовідносин, на які не поширюється дія Закону №877-V, є вичерпним.

Суд звертає увагу, що норми вказаного Закону не містять обмежень щодо поширення його дії на перевірки у сфері контролю за додержанням законодавства про рекламу.

Водночас, Закон №270/96-ВР не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу. Ці правовідносини можуть бути врегульовані виключно законом (частина четверта статті 1 Закону №877-V).

Таким чином, посилання відповідача на Порядок №693, як підставу здійснення контролю за додержанням законодавства про рекламу, є помилковим.

Крім того, Порядок №693 регулює порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, а не відносини у сфері державного нагляду (контролю).

Діяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), у зв`язку з чим орган контролю зобов`язаний дотримуватися вимог Закону №877-V.

Аналогічні висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі№810/3148/17, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як уже зазначалось вище, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі №812/1234/18 вказувала, що Головне управління Держпродспоживслужби наділене функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу.

Аналіз статей 1, 2 Закону №877-V та згадані вище висновки Великої Палати Верховного Суду дають підстави вважати, що Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області у спірних правовідносин має виконувати норми Закону № 877-V.

Контроль за дотриманням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), і при проведенні заходів контролю за дотриманням законодавства України про рекламу контролюючі органи мають дотримуватись вимог Закону № 877-V, дія яких поширюється на проведення таких заходів.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 23.09.2021 у справі № 826/24133/15, від 22.06.2022 у справі № 810/3148/17, від 17.01.2023 у справі №826/9936/17, на правовідносини у сфері контролю реклами та накладення штрафу за порушення Закону України "Про рекламу" поширюється, зокрема, Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V.

Верховний Суд звернув увагу, що норми вказаного Закону не містять обмежень щодо поширення його дії на перевірки у сфері контролю за додержанням законодавства про рекламу.

Водночас, Закон України "Про рекламу" не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу.

Ці правовідносини врегульовані виключно законом (п. 4 ст. 1 Закону № 877-V). Верховний Суд погодився із доводами про те, що діяльність з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), а отже відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог Закону № 877-V.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 липня 2024 року у справі №620/4425/23.

З урахуванням зазначеного, суд висновує, що при проведенні заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу, Головне управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області зобов`язане дотримуватись вимог до проведення таких заходів і порядку, встановлених Законом № 877-V, а саме: видати наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки (ч. 1 ст. 7 Закону № 877-V); на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформити посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке має бути підписане керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчене печаткою. Посвідчення (направлення) повинно містити передбачену Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" інформацію, в тому числі, підстави для здійснення заходу (ч. 2, 3 ст. 7 Закону № 877-V). Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу (ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V); перед початком здійснення заходу пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V).

Відповідно до вимог частини 11 статті 4 Закону № 877-V як плановий, так і позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

За результатами здійснення заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт (ч. 6 ст. 7 Закону України від 05.04.2007 № 877-V).

При цьому, при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів (ч. 15 ст. 4 Закону № 877-V); підписати акт в останній день перевірки у двох примірниках та вручити один примірник акта керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання (ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V); якщо в ході проведення заходу було виявлено порушення вимог законодавства про рекламу - скласти припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під чає здійснення заходу (ч. 7 ст. 7 Закону № 877-V).

За змістом постанови від 04.10.2022 у справі №420/1842/21, Верховний Суд вказав, що положення ч. 11 ст. 4 Закону № 887-V про те, що плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або уповноваженої особи суб`єкта господарювання слід розуміти так, що посадові особи контролюючого органу повинні вжити усі можливі заходи для встановлення особи керівника суб`єкта господарювання або його уповноваженої особи, повідомлення його про проведення перевірки будь-яким доступним способом, зокрема, письмово, телефонограмою, через електронну пошту тощо, та вжити інших заходів, необхідних для забезпечення присутності керівника або іншої уповноваженої особи суб`єкта господарювання під час проведення перевірки та їх поінформованості про час та місце проведення перевірки, коло питань, що виносяться на перевірку.

У будь-якому випадку рішення, що приймаються суб`єктом владних повноважень, або дії, які вживаються у процесі реалізації своєї компетенції, можуть вважатися правомірним лише за умови, що вони відповідають всім критеріям, які визначені частиною 2 статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Це, зокрема, означає, що контролюючий суб`єкт може довести в адміністративному суді те, що його рішення (дії) прийнято (вчинено) добросовісно та розсудливо, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У свою чергу, суди не повинні допускати надмірного формалізму при наданні правової оцінки правомірності прийнятих рішень або вчинених дій (бездіяльності) суб`єктів владних повноважень під час проведення планових чи позапланових заходів, та враховувати явно недобросовісну поведінки суб`єкта господарювання, яка унеможливила дотримання встановленого порядку здійснення перевірки.

Натомість, спірні рішення про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу на підставі Закону України "Про рекламу", Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693, прийняті без дотримання вимог, встановлених Законом № 877-V, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області не спростовано у позові.

За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 83 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal проти Об`єднаного королівства" (заява №22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України").

Таким чином, суд у даному спорі надає оцінку у першу чергу законності проведення контрольного заходу, який передував процедурі прийняття рішень про накладення штрафів, що є достатнім та необхідним за правової концепцією "плодів отруйного дерева" для вирішення даного спору.

Додатково суд зазначає, що у рішеннях та протоколі позивача, на підставі яких застосовані штрафи відповідачу, зазначені відомості, що відповідач має статус суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи-підприємця. У той же час, у відомостях наданих позивачем із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (Опендатабот) до позову міститься інформація про те, що статус відповідача, як суб`єкта підприємницької діяльності, припинений.

Цим юридичним фактам оцінка суб`єктом владних повноважень не надана.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У дослідженому судом випадку відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість проведення перевірки, у зв`язку з чим останній у спірних правовідносинах діяв не на підставі та поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки позивач не довів дотримання ним вищезазначених вимог законодавства, а тому проведений ним контрольний захід не є правомірним, у зв`язку з чим і рішення, прийняте за результатом такого заходу не є правомірним, внаслідок чого відсутня правова пілстава для стягнення сум штрафів із відповідача.

Відповідну правову позицію навів Верховний Суд у постанові від 22.06.2022 у справі №810/3148/17.

Суд звертає увагу позивача, що законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 826/14749/16, від 25.03.2020 у справі № 805/4508/16-а, від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17, від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 05.07.2022 у справі № 522/3740/20.

Відносно ж решти доводів позивача, які стосуються щодо суті виявленого порушення, то суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 та 2 ст. 74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України).

Як встановлено судом вище та не спростовано доводами позову, рішення про застосування штрафів винесені позивачем не за наслідками проведення планового або позапланового заходу державного ринкового нагляду, результати якого відображаються у відповідному акті контролю, який у розумінні ст. 72 та 74 КАС України є доказом, що містить інформацію щодо предмета доказування, а внаслідок збирання позивачем інформації про виявлене порушення у спосіб не передбачений законом з порушенням права особи бути обізнаною про здійснюваний захід контролю з правом подання нею відповідних доказів, міркувань та заперечень щодо предмету контролю.

Суд констатує, що рішення про застосування штрафів ґрунтуються на доказах, які одержані позивачем з порушенням порядку, встановленого законом, а відтак не можуть визнаватися допустимими доказами у цій справі.

Вищенаведене у сукупності свідчить про те, що Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області допустило суттєві процедурні порушення під час здійснення заходу державного контролю та збирання доказів, які не можна вважати формальними.

Як наслідок, рішення, на підставі яких стягуються штрафи, є такими, що винесені з порушенням процедури, встановленої законом, що є саме по собі достатнім для висновку про їх протиправність без надання правової оцінки по суті виявленого порушення.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (O№eryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Pola№d), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, "Тошкуца та інші проти Румунії" (Toscuta a№d Others v. Roma№ia), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (O№eryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Pola№d),заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, i№ter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pi№cova a№d Pi№e v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pi№cova a№d Pi№e v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Pola№d), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pi№cova a№d Pi№e v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta a№d Others v. Roma№ia), пункт 38).

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spai№), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку про відмову у позові.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що оскільки суб`єкту владних повноважень відмовлено у позові, то підстави для присудження судових витрат у даній справі відсутні (стаття 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у позовних вимогах Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області (36020, місто Полтава, узвіз Воскресенський, будинок 7, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення коштів.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

3. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бевза