Справа № 520/23799/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Садова М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. Справа № 520/23799/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025, по справі № 520/23799/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду в Харківській області та головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду в Харківській області та головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді судді 31 рік 02 місяці 12 днів та стаж роботи за юридичною спеціальністю тривалістю у 2 роки, вимоги щодо якого були визначені законом та надавали право для призначення на посаду судді, а разом зарахувати до стажу роботи, який дає право на отримання ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи тривалістю у 33 роки 02 місяці 12 днів, і здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 76 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 08 травня 2024 року довічно, з виплатою йому недоотриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, відповідно до його заяви про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, та довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 04-49/292 від 13.05.2024, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області та головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 26 червня 2024 року відповідно до його заяви про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідки № 04-49/292 від 13.05.2024, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, якою визначена суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 221422,50 грн і складається з: посадового окладу в розмірі 113550 грн, доплати за вислугу років (80%) у сумі 90840 грн, доплати за перебування на адміністративній посаді в суді (5%) в сумі 5677,50 грн, доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 11355 грн, з виплатою ОСОБА_1 недоотриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 частково задоволено позов.

Визнано неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування інших періодів стажу роботи, які повинні зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 додатково два роки роботи у галузі права, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а всього з урахуванням роботи на посаді судді - 33 роки 02 місяці 12 днів.

Визнано противним та скасовано рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14 про відмову у проведенні перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки ТУ ДСА у Харківській області від 13.05.2024 № 04-49/292, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, з дати звернення із заявою про перерахунок щомісячного довірчого грошового утримання судді у відставці, з урахуванням виплачених сум.

В решті частини позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погоджуючись з судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт вказав, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2021 2101 гривні.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не погоджуючись з судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначав, що враховуючи принцип екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, однак після прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу функції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розгляду заяви про призначення пенсії позивачу вичерпано. Також, вказував, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, рішенням Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку" від 07.05.2024 позивача звільнено з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу в.о. голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.05.2024, позивача відраховано зі штату суду в зв`язку зі звільненням у відставку.

Рішенням/розпорядженням Індустріального об`єднаним управлінням ПФУ м. Харкова від 20.06.2024 №114 позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 08.05.2024 у розмірі 72 відсотків із середньомісячного заробітку 153708,75 грн, дата призначення з 08.05.2024, стаж роботи - 31 рік 1 місяць 13 днів.

26.06.2024 позивач звернувся із заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.05.2024 № 04-49/292.

Рішенням головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14 відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач, не погодившись з не зарахуванням до стажу роботи двох років роботи у галузі права перед призначенням на посаду судді та з рішенням відповідача про відмову у проведенні перерахунку, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з протиправності дій головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування інших періодів стажу роботи, які повинні зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання та протиправності рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Так, на момент звернення позивача до Вищої ради правосуддя із заявою про звільнення з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Згідно з ч. 1 ст. 116 зазначеного Закону № 1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з тим, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24.02.1994 №4015-XII, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абз. 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статті 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№865-2005-п) втратила чинність 01.01.2012.

На час призначення позивача суддею вперше діяв Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відтак, законодавством, що діяло на момент призначення позивача суддею було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді тривалістю у 2 роки.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Із матеріалів справи встановлено, що станом на 07.05.2024 стаж роботи позивача на посаді судді становив 31 рік 2 місяці 12 днів.

Стаж роботи державним виконавцем і старшим державним виконавцем Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з 03.01.1989 до дати обрання позивача суддею 25.02.1993 становив 4 роки 1 місяць 22 дні.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку" від 07.05.2024 зазначено наступне. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» , яка була чинною на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціалізацією не менше двох років. Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 2 років роботи у галузі права. За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, довідки про роботу на посаді судді, копій паспорта, трудової книжки, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 31 рік 2 місяці 12 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 33 роки 2 місяці 12 днів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу до стажу роботи на посаді судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці додатково зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначалась законом та надавала право на призначення на посаду судді.

Щодо перерахунку щомісячного грошового утримання позивача, відповідно до довідки ТУ ДСА у харківській області від 13.05.2024 № 04-49/292, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 142 № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Аналогічні положення закріплені ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, згідно якої суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У частинах 2, 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII передбачається, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Таким чином, Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.

Разом із цим, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також, у цій статті Закону передбачається, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років;

дітей віком від 6 до 18 років;

працездатних осіб;

осіб, які втратили працездатність.

Отже, у вказаній нормі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно, Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

При цьому, судді Законом № 966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», разом із встановленням на 01.01.2024 прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., був введений новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102 грн.

Слід зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірному періоді, а також в Закон України від 15.07.1999 № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися.

Тому, для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди відсутні законні підстави.

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Відповідно до п. 1 розд. IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Пунктом 6 розд. IV Порядку № 3-1 визначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Згідно з п. 6 розд. IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Так, Територіальним управлінням ДСА України у Харківській області складено довідку № 04-49/292 від 13.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 , яка складає 221422,50 грн., станом на 01.01.2024, у тому числі посадовий оклад становить 113550,00 грн, доплата за вислугу років (80%) 90840,00 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді (5%) 5677,50 грн., доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 11355,00 грн (а.с. 30).

Враховуючи, що правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, колегія судді погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача відповідно до довідки Територіального управління ДСА України у Харківській області № 04-49/292 від 13.05.2024, відтак рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що з прийняттям рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу функції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розгляду заяви про призначення пенсії позивачу вичерпано, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

У межах спірних правовідносин, органом, що приймав рішення за заявою позивача є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки ТУ ДСА у Харківській області від 13.05.2024 № 04-49/292 є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов в цій частині.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі № 520/23799/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов