Справа № 640/33651/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Коренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України, в якому просив суд:

- зобов`язати Службу безпеки України провести перерахунок вислуги років ОСОБА_1 та обчислити періоди його відряджень у зону проведення антитерористичної операції у пільговому порядку, як 1 місяць служби за 3 місяці;

- зобов`язати Службу безпеки України провести перерахунок вислуги років ОСОБА_1 та обчислити період проходження його служби на штатних посадах в Антитерористичному центрі при Службі безпеки України у пільговому порядку, як 1,5 дня за 1 день служби;

- зобов`язати Службу безпеки України у зв`язку з перерахунком вислуги років із застосуванням її пільгового обчислення перерахувати у бік збільшення тривалість загального страхового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Службу безпеки України направити документи про перерахунок вислуги років та загального страхового стажу ОСОБА_1 у встановленому порядку до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для коригування обчислення пенсії ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, поновити позивачеві пропущений строк звернення до адміністративного суду та передати справу для продовження її розгляду по суті до суду першої інстанції.

Апелянт визнає пропуск ним строку звернення до суду та вказує, що причинами, які зумовили звернення позивача до суду із позовом з пропуском шестимісячного строку звернення було те, що позивач за захистом своїх інтересів звертався до Служби безпеки України, для досудового врегулювання, але захистити свої інтереси у зазначений спосіб не зміг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом цього спору є перерахунок вислуги років ОСОБА_1 та обчислення періодів його відряджень у зону проведення антитерористичної операції у пільговому порядку та періодів проходження ним служби на штатних посадах в Антитерористичному центрі при Службі безпеки України у пільговому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 року позовну заяву прийнято до провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 року позовну заяву залишено без руху.

В подальшому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позов залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що про зарахування вислуги років ОСОБА_1 та обчислення періодів його відряджень у зону проведення антитерористичної операції у пільговому порядку та періоду проходження ним служби на штатних посадах в Антитерористичному центрі при Службі безпеки України - позивачу було відомо ще у листопаді 2017 року, однак до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом позивач звернувся лише 28.12.2020 (відтиск календарного штемпеля АТ «Укрпошта» на конверту, у якому надійшов позов до суду), тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, більше ніж на три роки.

Суд першої інстанції вказав, що зазначені вимоги позивача обмежується строками звернення до адміністративного суду, визначеними статтею 122 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, підставою для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України є незаявлення позивачем про поновлення пропущеного строку після відкриття провадження у справі, або якщо підстави, вказані у заяві, є неповажними, або висновки про поважність пропуску строку були передчасними та відсутні інші підстави для поновлення процесуального строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, процесуальний закон, включає в себе спеціальну норму щодо строків звернення особи до адміністративного суду. Такі строки складають шість місяців, які розпочинають свій відлік з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору фактично є перерахунок вислуги років ОСОБА_1 та обчислення періодів його відряджень у зону проведення антитерористичної операції у пільговому порядку та періодів проходження ним служби на штатних посадах в Антитерористичному центрі при Службі безпеки України у пільговому порядку.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 підкреслено, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24.11.2017 був ознайомлений із розрахунком своєї вислуги років для призначення пенсії (а.с. 49-51), у тому числі щодо періодів його відряджень у зону проведення антитерористичної операції та періодів проходження ним служби на штатних посадах в Антитерористичному центрі при Службі безпеки України, а також ще 27.11.2017 з ним було проведено бесіду працівниками СБ України стосовно поданого ним рапорту про звільнення з військової служби та під час цієї бесіди йому було обговорено про детальний період його вислуги років, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 у листку бесіди (а.с. 57-58).

Таким чином, про зарахування вислуги років ОСОБА_1 та обчислення періодів його відряджень у зону проведення антитерористичної операції у пільговому порядку та періоду проходження ним служби на штатних посадах в Антитерористичному центрі при Службі безпеки України - позивачу було відомо ще у листопаді 2017 року, однак до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом позивач звернувся лише 28.12.2020

При цьому, в апеляційній скарзі апелянт визнає пропуск ним строку звернення до суду та вказує, що причинами, які зумовили звернення позивача до суду із позовом з пропуском шестимісячного строку звернення було те, що позивач за захистом своїх інтересів звертався до Служби безпеки України для досудового урегулювання, але захистити свої інтереси у зазначений спосіб не зміг та відповідь на зазначене звернення отримав 20.08.2022 року.

Колегія суддів враховує, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

В контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що позивач, будучи обізнаним з розрахунком своєї вислуги років для призначення пенсії 24.11.2017, не був позбавлений можливості звернутись до адміністративного суду із відповідним позовом у встановлений законодавством строк, однак реалізував таке право на звернення до суду лише через три рокуи.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

За таких обставин, подання у грудня 2020 року позовної заяви, тобто, через три роки після того, як позивач дізнався про складові свого розрахунку вислуги років для призначення пенсії, за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням дій відповідача, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із вказаним позовом підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для у відкритті провадження в адміністративній справі.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 15» квітня 2025 року.