Справа № 135/291/25
Суддя: Корнієнко О. М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/291/25
Провадження № 2-а/135/3/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15.04.2025 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серії ЕНА №4136237 від 23.02.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Зазначив, що 23.02.2025 постановою винесеною інспектором ВП№3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Пікіною Ріорітою-Катериною його було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. В постанові зазначено, що 23.02.2025 близько 18 год. 30 хв. у м.Ладижин, по вул.П.Кравчика, він керував автомобілем «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи про собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію на даний автомобіль, чим порушив п.2.1. ПДР України (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса страхування), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважає, що до нього було безпідставно застосовано стягнення у виді штрафу, так як він не скоював адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Зокрема, позивач вказав на те, що знаходження біля транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП полягає в тому, що порушник обов`язково має керувати транспортним засобом, а тому відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, позивач категорично заперечує факт керування транспортним засобом. Так, будь-які докази на підтвердження факту керування ним 23.02.2025 близько 18 год. 30 хв. у м.Ладижин, по вул.П.Кравчика, автомобілем «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , відсутні.

Тому він вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Тому просив скасувати дану постанову, якою його було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та закрити провадження в адміністративній справі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відеозапис з відео реєстратора поліцейського є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Як встановлено із відеозапису, поліцейський запитав позивача чому останній не надав перевагу в русі іншому транспортному засобу, на що той відповів, що він був далеко. Таким чином, позивач визнав факт керування.

Під час спілкування з поліцейським водій висловлював обурення щодо ненадання переваги в русі іншому транспортному засобі повідомляючи, що відстань була 30 м. За допомогою телефонного зв`язку поліцейський зафіксував факт вчинення правопорушення позивачем, при цьому повідомив про зупинку транспортного засобу під його керуванням. На вказані твердження позивач не висловив жодних заперечень. Таким чином, факт керування позивачем транспортним засобом є підтвердженим.

Згідно п.2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Таким чином, відповідач мав всі законні підстави винести постанову про накладення адміністративного стягнення, а також розглянути справу про адмiнiстративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

А тому, розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Вважають, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обгрунтованою та законною. Тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно оскаржуваної постанови серії ЕНА №4136237 від 23.02.2025 вбачається, що 23.02.2025 близько 18 год. 30 хв. у м.Ладижин, по вул.П.Кравчика, ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи про собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію на даний автомобіль, чим порушив п.2.1. ПДР України. В зв?язку з чим водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до положень пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

В позовній заяві позивач зазначив, що знаходження біля транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Позивач категорично заперечує факт керування транспортним засобом, вказуючи на відсутність доказів на підтвердження факту керування.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Частина перша ст.126 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, і тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху України (надалі ПДР України).

У відповідності до п.1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Таким чином, за порушення вимоги п.2.1 ПДР України передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП України - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

Фактичні ж обставини викладеного порушення, окрім факту керування, вказані в оскаржуваній постанові, позивачем під сумнів не ставляться. Позивач не заперечує того, що він не мав при собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач стверджує, що не керував транспортним засобом.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, наданий відповідачем відзив, записи з боді-камер поліцейських, судом встановлено, що згідно відеозапису видно, що позивач знаходиться біля автомобіля «Шкода Октавія», одразу після зупинки транспортного засобу. Протягом тривалої розмови з поліцейським жодного разу не заперечив проти того, що він керував цим транспортним засобом безпосередньо перед його зупинкою. При оформленні матеріалі справи жодного разу не вказував, що він не керував автомобілем, а погоджувався із цим фактом. На запитання поліцейського щодо ненадання переваги в русі іншому транспортному засобу, вказував, що інший автомобіль був далеко, більше 30 м від нього, вказував на достатність відстані та часу для маневру який він здійснив.

Крім того, водій ОСОБА_1 при проходженні огляду на стан сп`яніння та підтвердження такого стану показами приладу, визнавав, що керував транспортним засобом.

За таких обставин, оскільки поліцейські безпосередньо спостерігали рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який не заперечував такого керування, записи з боді-камер поліцейських, які містять пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є належним доказом керування транспортним засобом, що відповідає положенням ст. 251 КУпАП.

Відтак, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 керував автомобілем.

При цьому, відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, надавала поліцейському згідно положень ст. 258 КУпАП винести постанову на місці вчинення правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати транспортним засобом, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування транспортним засобом може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати транспортними засобами, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР.

Відтак, працівник поліції встановивши та належним чином зафіксувавши порушення позивачем вимог п.2.1 ПДР України, правомірно розглянув справу та виніс постанову серії ЕНА №4136237 від 23.02.2025, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, наклавши стягнення, що передбачене санкцією вказаної статті.

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 9, 22 КУпАП, ст. ст. 6, 77, 79, 241 246, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4136237 від 23.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя