Справа № 380/20480/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Справа № 380/20480/23 пров. № А/857/1524/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (суддя Лунь З.І., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУПФ-1) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ-1 за № 42 від 04.08.2023 про відмову в призначенні за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV, Рішення відповідно);

зобов`язати ГУПФ зарахувати до загального трудового стажу роботи період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989 електрозварювальником ручного дугового зварювання в Будівельному правлінні № 2 «Донецькжитлобуд»; з 18.03.1991 по 20.11.1994 ковалем в колгоспі «Червоний Жовтень» Марянського району Донецької області; з 01.03.1996 по 30.04.1998 сучкорубом в ТОВ «ППВ» в с.Ваніно Хабаровського краю РФ, а також до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV періоди роботи з 12.12.1994 по 21.01.1996 на підземній роботі на шахті «Південнодонецька» шахтоуправління «Донецьквугілля» та з 01.04.2004 по 23.09.2011 ковалем ручного кування у ТОВ «Агрофірма «Агротис» с.Павлівка Донецької області та призначити з 28.07.2023 пенсію по віку за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення ГУПФ-1. Зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до його пільгового стажу період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989, з 18.03.1991 по 20.11.1994, з 01.03.1996 по 30.04.1998, який підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (далі Рішення суду).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ГУПФ задоволено частково. Скасовано Рішення суду та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Рішення ГУПФ-1. Зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 від 28.07.2023 року, згідно його заяви, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині постанови. В решті вимог відмовлено (далі Постанова суду).

29.11.2024 до суду першої інстанції, у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), надійшла заява позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення (далі Заява), згідно з якою позивач заявив наступні вимоги:

визнати протиправними рішення № 42 від 25.07.2024 та в подальшу бездіяльність ГУПФ по невиконанню Постанови суду;

винести окрему ухвалу стосовно грубого нехтування ГУПФ виконання Постанови суду в справі № 380/20480 та направити таку ухвалу до Пенсійного фонду України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у задоволенні Заяви відмовлено.

Не погодившись із постановленню ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить таку скасувати, та ухвалити нову, якою вимоги Заяви задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що ГУПФ не належним чином виконало Постанову суду, так як позивачу повторно не зараховано роботу за Списком №1 до пільгового стажу.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні Заяви, суд першої інстанції виходив з того, що загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон) не вичерпано. У суду відсутні докази того, що загальний порядок виконання судового рішення не призведе до очікуваного результату.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

За правилами статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем на виконання Рішення суду ГУПФ повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 28.07.2023 та прийнято рішення від 25.07.2024 №42 про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 (далі Рішеня-1).

В доводах апеляційної скарги, позивач-заявник вказує, що Рішення-1 без належного врахування висновків, що наведені у мотивувальній частині Постанови суду.

Звідси апеляційний суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно висновків Постанови суду, попереднім Рішенням ГУПФ-1 до страхового стажу позивачу не зараховано періоди: з 01.07.1989 по 12.12.1989, оскільки наявне виправлення і наказу про звільнення; період роботи в колгоспі з 18.03.1991 по 20.11.1994, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні; період роботи з 01.03.1996 по 30.04.1998, оскільки 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також зазначено, що до пільгового стажу за доданими документами зараховано всі періоди згідно з наявних в реєстрі осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказано, що пенсійний вік заявника 52 років; страховий стаж становить 20 років 9 місяців 29 днів; пільговий стаж становить 2 роки 07 місяці 23 дні.

Натомість у Постанові суду, апеляційний суд дійшов таких висновків:

«З матеріалів справи видно, що страховий стаж позивача становить 20 років 09 місяців 29 днів, що також зазначено у спірному рішенні пенсійного органу №42 від 04.08.2023 та не заперечується сторонами.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на різних посадах, зокрема:

- з 01.07.1989 по 12.12.1989 працював електрозварювальником ручної дугової зварки 3-го розряду в Будівельному управлінні №2«Донецькжитлобуд»;

- з 27.12.1989 по 30.01.1991 служив в Радянській Армії;

- з 18.03.1991 по 20.11.1994 працював ковалем в колгоспі «Червоний Жовтень»;

- з 01.03.1996 по 30.04.1998 сучкорубом в ТОВ «ППВ» в с. Ваніно Хабаровського краю рф;

- з 22.02.1999 по 31.03.2004 працював ковалем в колгоспі «Червоний Жовтень»;

- з 01.04.2004 по 23.09.2011 працював у філіалі «Павловський ООО «Агрофірма» ковалем.

Тобто, у трудовій книжці позивача наявні всі відповідні записи та ним надано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Апеляційний суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. При цьому неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Апеляційний суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії є наявність у особи відповідного стажу роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, відповідальність за ведення якої покладено на роботодавця.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17.

При цьому, навіть формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист, зокрема й призначення пенсійних виплат.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

В той же час, позивач належними та допустимими доказами підтвердив працевлаштування у спірний період, а відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду роботи позивача.

Таким чином, не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.1989 по 12.12.1989, з 18.03.1991 по 20.11.1994, який підтверджено трудовою книжкою позивача, через неналежне, на думку відповідача, виправлення у даті наказу про звільнення з роботи, відсутність інформації про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані трудодні у колгоспі, що суперечить нормам чинного законодавства України, у тому числі приписам статті 19 Конституції України.

…оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 № 2783-IX, який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР.

Таким чином, період роботи позивача з 01.03.1996 по 30.04.1998 сучкорубом у ТОВ «ППВ» в с. Ваніно Хабаровського краю рф на території рф підтверджено даними трудової книжки та має бути зарахований до страхового стажу позивача».

Відповідно до розрахунку страхового стажу за Рішенням-1 ГУПФ зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989, 18.03.1991 по 20.11.1994, з 01.03.1996 по 30.04.1998, 01.01.2009 по 31.12.2010, 01.02.2011 по 23.09.2011.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ГУПФ шляхом прийняття Рішення-1, виконано Постанову суду та враховано висновки, що наведені у мотивувальній частині цього судового рішення. ГУПФ повторно розглянуто заяву позивача від 28.07.2023 та прийнято Рішення з урахуванням висновків, що наведені в мотивувальній частині Постанови суду. При цьому, попередніми судовими рішеннями, суди не зобов`язували пенсійний орган приймати позитивне рішення, а лише з урахуванням відповідних висновків суду вирішити питання про наявність чи відсутність в особи прав на призначення пенсії, враховуючи попередньо подані документи та відповідне судове рішення.

Щодо посилання заявника-апелянта на те, що ГУПФ безпідставно не враховано стаж за Списком №1 за період з 01.04.2004 по 23.09.2011, то апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що ГУПФ з цього періоду зараховано лише період з 01.01.2009 по 31.12.2010, 01.02.2011 по 23.09.2011 і то до Списку №2, а для того, щоб підтвердити, що виконувані позивачем роботи за період 01.04.2004 по 23.09.2011 належали до робіт, що передбачені Списком №1 позивачу необхідно подати уточнюючі довідки про характер виконувати робіт тощо. Проте, це вже буде інший спір, не в межах розглядуваної справи, адже за наслідками судового розгляду цього спору, судами, як першої так і апеляційної інстанції, не було констатовано, що означений період необхідно зарахувати до пільгового стажу за Списком №1.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги Заяви є безпідставними, а у її задоволенні необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Доводи апелянта свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, і неправильне трактування вимог законодавства.

Згідно частини першої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вказане, оскаржувана ухвала підлягає зміні в її мотивувальній частині.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 324, 325, 328, 329, 383 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду у редакції цієї постанови. В решті ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич