Справа № 580/9948/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9948/24 Суддя першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішенні і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в Черкаській області від 19.08.2024 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийняте за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 11.08.2024;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу наступні періоди роботи: з 13.01.1993 по 07.03.1997, з 07.03.1994 по 07.03.1997, з 01.07.2000 по 19.07.2002, з 01.10.2011 по 30.12.2014, з дати подання заяви від 11.08.2024.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 19.06.2024 №58 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком періоди її роботи з 13.01.1993 по 07.03.1997, з 07.03.1994 по 07.03.1997, з 01.07.2000 по 19.07.2002, з 01.10.2011 по 30.12.2014.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.08.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, що свідчить про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи на території російської федерації. Поміж іншого, щодо періоду роботи з 01.07.2000 по 19.07.2002 суд наголосив, що невиконання підприємством обов`язку із сплати страхових внесків не може мати негативних наслідків для особи. Тим більше, як зазначив суд першої інстанції, належним чином оформленими записами трудової книжки позивача підтверджується її страховий стаж у спірні періоди. Водночас, суд зауважив, що покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачу пенсії є втручанням у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду України, а відтак належним способом захисту право ОСОБА_1 є зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області повторно розглянути її заяву з урахування викладених у рішенні суду висновків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що оскільки з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а з 19.06.2023 Угода припинила дію щодо взаємовідносин України з іншими державами - її учасницями, то суд першої інстанції прийшов до помилково висновку про наявність правових підстав для зарахування спірних періодів до стажу роботи позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що стаж, набутий на території російської федерації до припинення дії Угоди, повинен бути зарахований до страхового стажу позивача за раніше діючими правилами, а несплата страхових внесків роботодавцем за період 01.07.2000 по 19.07.2002 не може мати негативних наслідків для працівника. Крім того, підкреслює, що трудовою книжкою підтверджується робота позивача у згаданий період, а до 01.01.2004, як зазначає відповідач, стаж обчислювався у порядку та за правилами, що діяли до цієї дати.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Черкаській області.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 11.08.2024 із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювався ГУ ПФ в Черкаській області, яке рішенням від 19.08.2024 №58 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю трудового стажу. Підставою прийняття спірного індивідуального акту відповідачем визначено те, що до страхового стажу позивача не зараховані наступні періоди роботи (служби) згідно записів трудової книжки від 21.05.1982 серії НОМЕР_1 :

- з 13.01.1993 по 07.03.1997, оскільки внаслідок виходу України з 19.06.2023 з Угоди пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31.12.1991;

- з 01.07.2000 по 19.07.2002, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутні дані про трудові відносини за цей період.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно із статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (ст. 3 Угоди).

Згідно ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно положень статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Однак, на переконання колегії суддів, припинення участі в цій Угоді не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж набутий до ухвалення такого рішення. При цьому, ч. 2 ст. 13 Угоди передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.09.2024 у справі № 580/3576/22.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача у Військовій академії ППО, розташованої на території російської федерації, з 13.01.1993 по 07.03.1997.

Разом з тим, покладаючи на ГУ ПФ в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 поряд з періодом роботи з 13.01.1993 по 07.03.1997 період роботи з 07.03.1994 по 07.03.1997, суд першої інстанції не врахував, що останній період повністю охоплюється першим, а відтак повторному зарахуванню не підлягає.

Крім того, як зазначає позивач, у період з 07.03.1994 по 07.03.1997 ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Указаний період в силу приписів п. «ж» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) зараховується до стажу роботи. Водночас, як вже було зазначено вище, встановивши протиправність відмови ГУ ПФ в Черкаській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 13.01.1993 по 07.03.1997 на території російської федерації та зобов`язавши відповідача зарахувати такий стаж, суд першої інстанції безпідставно поклав на територіальне управління Пенсійного фонду України обов`язок із зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною з 07.03.1994 по 07.03.1997, оскільки чинне законодавство України подвійного зарахування до страхового стажу одного й того ж самого періоду не передбачає.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині та у резолютивній частині шляхом виключення з останньої періоду з 07.03.1994 по 07.03.1997.

Надаючи оцінку висновкам Черкаського окружного адміністративного суду про наявність правових підстав для зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.2000 по 19.07.2002 до страхового стажу попри несплату роботодавцем страховий внесків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону №1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. (ч. 2 ст. 20 Закону № 1058).

Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.

За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.

Згідно ч. 5, 6 ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Приписи ст. 106 Закону №1058-IV визначають, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок із сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Те, що Військова частина НОМЕР_2 у період з 01.01.2000 по 19.07.2002 не забезпечувала виконання вимог Закону №1058-IV щодо сплати страхових внесків, на переконання судової колегії, не впливає на наявність у позивача права на зарахування стажу, оскільки за сформованою Верховним Судом сталою практикою, обов`язок щодо сплати страхових внесків покладається на страхувальника; позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює (зокрема, постанова від 29.03.2023 у справі № 240/4170/19).

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач з 13.10.1997 по 19.07.2002 працювала у Військовій частині НОМЕР_2 завідуючою зберіганням технічного майна

Таким чином, внаслідок невиконання обов`язку із сплати внесків до Пенсійного фонду України у вказані періоди позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у вказаній установі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Указаний висновок узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладеними також у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі №12392/16-а.

За таких обставин, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення зазначеного періоду роботи у Військовій частині НОМЕР_2 до страхового стажу за порушення, вчинене вказаним страхувальником (роботодавцем), оскільки згідно Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії, періоду роботи з 01.07.2000 по 19.07.2002.

Разом з тим, перевіряючи висновки Черкаського окружного адміністративного суду щодо необхідності зарахування до такого стажу періоду роботи позивача з 01.10.2011 по 30.12.2024, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 01.10.2011 по 30.12.2014 працювала на посаді перукаря у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 01.10.2011 №6 (м. Севастополь), копія якого наявна у матеріалах справи.

Згідно розрахунку стажу форми РС-право (а.с. 9) указаний період роботи позивача зарахований відповідачем у кількості 2 роки 5 місяців - з 01.10.2011 по 28.02.2014. Водночас, у спірному рішенні від 19.08.2024 №58 ГУ ПФ в Черкаській області не зазначило будь-яких обґрунтувань незарахування періоду з 01.03.2014 по 30.12.2014 до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії. Указане, у свою чергу, позбавляє суд здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає помилковими та передчасними висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку із зарахування до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії, періоду роботи з 01.10.2011 по 30.12.2014, оскільки, по-перше, період з 01.10.2011 по 28.02.2014 зарахований ГУ ПФ в Черкаській області, по-друге, будь-яких відомостей щодо підстав незарахування періоду з 01.03.2014 по 30.12.2014 спірне рішення відповідача не містить.

Відтак рішення Черкаського окружного адміністративного суду у відповідній частині підлягає зміні у мотивувальній та резолютивній частині шляхом виключення з останньої періоду з 01.10.2011 по 30.12.2014.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, прийшов до правильного висновку про протиправність спірного рішення позивача, однак помилково поклав на відповідача обов`язок із подвійного зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи і перебування у відпустці по догляду за дитиною, а також із зарахування до страхового стажу періоду роботи, причин щодо незарахування якого відповідачем не зазначено. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення у мотивувальній та резолютивній частинах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині та у резолютивній частині шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини рішення суду у новій редакції.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - змінити у мотивувальній частині та викласти абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, періоди її роботи з 13 січня 1993 року по 07 березня 1997 року, з 01 липня 2000 року по 19 липня 2002 року.».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев