Справа № 554/14765/24
Суддя: Сініцин Е. М.
Дата ухвалення: 2025-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/52/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя: Сініцин Е.М.

за участю секретаря: Кувіти М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в залі суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про визнання протиправною та скасування постанови.

В позовній заяві позивач зазначив, що Постановою про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3727237, 25.12.2024 поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Миколаївській області капрал поліції Мішиним Максимом Олександровичем його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він, 25.12.2024 14:12:41, с. Виноградне, дорога М14-Одеса-Мілітополь-Новоазовськ 64 км, керуючи ТЗ, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.18 (рух ліворуч) та дорожнього знака 5.16 (рух по смугах) здійснив проїзд прямо з крайньої лівої смуги для руху з якої дозволено лише рух ліворуч чим порушив п. 8.5.1 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Позивач вважає зазначену Постанову протиправною, з огляду на наступне.

Так, 25.12.2024 с. Виноградне, дорога М14-Одеса-Мілітополь-Новоазовськ 64 км, керуючи ТЗ, Позивач раптом помітив автомобіль Управління патрульної поліції, який стояв на узбіччі, але небезпечно близько до краю проїзної частини. Відкриття дверей з боку водія автомобіля поліції могло би спричинити зіткнення ТЗ (ДТП).

Жодних попереджувальних знаків про те, що попереду стоїть автомобіль Управління патрульної поліції, не було.

Розрахувавши швидкість руху та дорожню обстановку, він здійснив маневр об`їхавши зліва перешкоду автомобіль патрульної поліції, маневр було вчинено з метою уникнення крайньої небезпеки.

Він зазначає, що не рухався в крайній лівій смузі, а здійснив проїзд прямо з крайньої лівої смуги для руху, з якої дозволено лише рух ліворуч, із об`єктивних причин, що не залежали від його волі. При цьому, маневр ніяк не вплинув на інших водіїв під час руху.

Посилаючи на Правила дорожнього руху, позивач наголошує, що забороняється ТЗ здійснити проїзд прямо з крайньої лівої смуги для руху з якої дозволено лише рух ліворуч.

Проте, в даному випадку було здійснено маневрування пов`язане з об`їздом перешкоди.

Відповідачем факт вчинення правопорушення позивачем належним чином не зафіксовано та не підтверджено допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень.

Відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо достеменно визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення.

Однак, у даній справі основним доказом вчинення правопорушення стали висновки працівника поліції, які не можуть бути достатнім доказом за відсутності інших доказів вчинення такого правопорушення.

З огляду на викладене, позивач просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 3727237 від 25.12.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року у адміністративній справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання без виклику, але з повідомленням сторін.

Позивач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник відповідача про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, у якому зазначив про необґрунтованість вимог позивача з огляду на надані відеозаписи з реєстратора у службовому автомобілі, з нагрудного реєстратора, на яких зафіксовано порушення позивачем правил дорожнього руху.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до постанови серії ЕНА №3727237, винесеної поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Миколаївській області капралом поліції Мішиним М.О., ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень, за не виконання вимоги дорожньої розмітки 1.18 (рух ліворуч) та дорожнього знака 5.16 (рух по смугах), чим порушений п. 8.5.1 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі №520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вищезгаданою правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, на підставі яких він виніс оскаржуване рішення.

Суд вважає, що позивачем не доведено протиправність винесеної відносно нього Постанови Серії ЕНА №3727237 від 25.12.2024 року, оскільки з належних та допустимих доказів, що надані відповідачем відеозаписів, що здійснений поліцейським на відеореєстратор в службовому автомобілі, нагрудний відео реєстратор, що узгоджуються між собою, встановлено, що відомості викладені в оскаржуваній постанові відповідають дійсності.

Так, на зазначених взаємоузгоджених відеозаписах чітко спостерігається, що автомобіль марки «BMW» моделі «X6», номерний знак НОМЕР_1 , 25.12.2024 року, рухався у крайній лівій смузі руху, яка згідно дорожньої розмітки 1.18 та дорожнього знаку 5.16., призначена виключно для повороту ліворуч; порівнявшись із патрульним автомобілем, який дійсно стояв на узбіччі, автомобіль позивача продовжив свій рух прямо, знаходячись в лівій смузі дороги, не зважаючи на дорожню розмітку та дорожній знак про дозволений рух лише наліво.

Тобто, з наданого обсягу доказів безсумнівно вбачається факт вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем, та доводів протилежного позивачем суду не надано.

Суд вважає, що посилання позивача на те, що він здійснював об`їзд патрульного автомобіля не відповідають дійсності.

Так, із наданого відповідачем відеозапису з автомобільного реєстратора безсумнівно вбачається, патрульний автомобіль знаходився повністю поза межами смуг руху, відповідно, жодним чином не створював перешкоду для руху автомобіля позивача, навіть якщо водій патрульного автомобіля відкрив двері.

Суд вказує, що невизнання обставин вчинення правопорушення за наявності належних та допустимих доказів його вчинення не може бути підставою для визнання Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною.

Таким чином, суд вважає, що зібраними у справі належними та допустимими доказами підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та дотримання інспектором вимог ст. 268 КУпАП, зокрема в частині надання позивачу можливості скористатись правовою допомогою та надання йому доказів вчиненого адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що у повній мірі спростовані відповідачем.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Постанова серії ЕНА № 3727237, за якою притягнуто ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП України, винесена відповідно до вимог чинного законодавства, тому необхідно відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.139 КАС України.

В позові відмовлено, тому судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2,9,76, 139, 242-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В адміністративному позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, місцезнаходження 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, код в .

Суддя: Е.М. Сініцин.