Справа № 420/24757/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24757/24

Суддя першої інстанції: Бжассо Н.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 07.10.2024

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо не зарахування періодів її роботи до стажу роботи у подвійному розмірі; зобов`язання зарахувати до стажу роботи у подвійному розмірі періоди роботи: у Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» - з 11.03.2005 до 31.12.2012 на посаді палатної медичної сестри урологічного відділення, з 01.01.2013 до 28.02.2018 - на посаді медичної сестри; у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» - з 01.03.2018 до 30.04.2018 на посаді сестри медичного стаціонару (палатної) у відділені хворих туберкульозом сечостатевої системи і позалегеневих форм для дорослих, з 01.05.2018 до 30.11.2020 на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) в легенево-хірургічному відділені, з 01.12.2020 до 01.11.2023 на посаді сестри медичної стаціонару у 4-му туберкульозному відділені.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди робити позивачки на посадах у медичних закладах, на які поширюється дія ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі з підстав того, що після 01.01.2004 зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи не передбачено ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки станом на час звернення позивачки за перерахунком пенсії дія ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діяла і підлягала застосуванню суб`єктом владних повноважень під час виконання покладених на нього функцій.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 позов задоволено з підстав того, що на момент виникнення спірних правовідносин ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною, а ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 не скасовує норми ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскільки з 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивачка, тому з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення її стажу в подвійному розмірі. Крім того, апелянт зазначає, що посилання судом першої інстанції на ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як на підставу для зарахування спірних періодів роботи в подвійному розмірі є безпідставними, оскільки, на думку апелянта, положення вказаної статті суперечать положенням ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стосовно порядку обчислення страхового стажу, а тому не можуть бути застосовані.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 04.01.2013 отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) згідно Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

25.01.2024 позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії з зарахуванням періодів трудової діяльності з 11.03.2005 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 28.02.2018, з 03.03.2018 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 01.11.2023 на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» та в Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ. /а.с.11 з.б./

13.02.2024 листом №4870-3110/К-02/8-1500/24 відповідач повідомив про відсутність підстав для зарахування до стажу у подвійному розмірі спірних періодів роботи, оскільки після 01.01.2004 зарахування періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі не передбачено ст.24 Закону №1058. /а.с.11/

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо зарахування стажу за спірні періоди та перерахунку пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058) №1058-IV від 09.07.2003.

Так, ст.8 Закону №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно приписів ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (надалі - Закон №1788-XII).

Так, відповідно до ст.60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із записів копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка працювала у періоди:

з 11.03.2005 по 31.12.2012 - на посаді палатної медичної сестри урологічного відділення в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»;

з 01.01.2013 по 28.02.2018 - на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»;

з 01.03.2018 по 30.04.2018 - на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) у відділені хворих туберкульозом сечостатевої системи і позалегеневих форм для дорослих у Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»;

з 01.05.2018 по 30.11.2020 - на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) в легенево-хірургічному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»;

з 01.12.2020 по 01.11.2023 - на посаді сестри медичної стаціонару 4-му туберкульозному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради», та перерахувати пенсію з 13.02.2024.

При цьому, відповідач не заперечує факт трудової діяльності позивачки у спірні періоди на вказаних посадах, однак посилається на відсутність підстав для обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004, оскільки таке обчислення не передбачено ст.24 Закону №1058-IV.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача у вчиненні таких дій, оскільки ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а положення ст.24 Закону №1058-IV не скасовують та не зупиняють її дію.

Так, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

За таких обставин, доводи апелянта щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі спірні періоди її роботи в комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» та комунальному некомерційному підприємстві «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на не правильному тлумаченні норм чинного законодавства.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв