Справа № 520/16316/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. Справа № 520/16316/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Григоров Д.В.) від 16.12.2024 року по справі № 520/16316/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.05.2024р. № 0, що було винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує його права. Зокрема вказав, що відповідачем необґрунтовано нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року по справі № 520/16316/24 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.05.2024р. № 0, що було винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що згідно вимог законодавства України валютна виручка за експортними операціями, здійсненими ФО-П ОСОБА_1 25.10.2021 за контрактом від 21.11.2019 № 2111/19, укладеним між ФО-П ОСОБА_1 та LTD «Q GROUP», повинна була бути зарахована на банківський розрахунковий рахунок ФО-П ОСОБА_1 до 24.10.2022 (включно). Вказує, що ФО-П ОСОБА_1 не надані до контролюючого органу платіжні доручення чи банківська виписка, які б підтверджували повне чи часткове погашення заборгованості LTD «Q GROUP» за товар, поставлений ним 25.10.2021 за ВМД № UA807170000/2021/070084 та № UA807170/2021/070095.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2019 р. між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та LTD «Q GROUP» укладено контракт № 2111/19, умовами якого передбачено, що продавець зобов`язуються поставити, а покупець прийняти та оплатити товар , оплата за поставлений товар у безготівковій формі перераховується продавцю за кожну партію товару в розмірі 100% від суми виставленого продавцем інвойсу і строк 90 календарних днів з моменту доставленого товару, згідно із додаткової угоди № 1 до контракту № 2111/19 від 21.11.2019р.

Продавцем поставлено товар за декларацією № 807170000/2021/070084 від 25.10.2021р. на суму 26366,75 доларів США, згідно із інвойсу № 65 від 27.09.2021р. та додатку № 65 від 27.09.2021 р. № 65, дата операції 25.10.2021 р. та за декларацією № 807170000/2021/070095 від 25.10.2021 р. на суму 20397 доларів США, згідно із інвойсу № 67 від 11.10.2021 р. та додатку № 67 від 11.10.2021 р. № 65 строк поставки 25.10.2021 р.

Позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до LTD «Q GROUP» про стягнення на його користь грошові кошти, у зв`язку з невиконанням LTD «Q GROUP» умов контракту від 21.11.2019 №2111/19 в частині своєчасної плати за товар.

Також судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головним управлінням ДПС у Харківській області № 640-п від 08.02.2022 р. «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 " та направлень на перевірку контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог валютного законодавства за період діяльності з 25.10.2022 р. по 26.10.2022 р. за контрактом від 21.11.2019 р. № 2111/19 (дата операції 25.10.2021 р.), за результатами якої складно акт № 17878/20-40-24-10-07/ НОМЕР_1 від 19.04.2024 р.

Висновками вказаного акту встановлено порушення вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», з урахуванням пунктів 21 розділу ІІ «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 5, у частині дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків по експортному контракту від 21.11.2019 р. № 2111/19 (дата операції 25.10.2021 р.), укладеного з нерезидентом LTD «Q GROUP» в сумі 46763,75 Євро на 1 день.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.05.2024р. № 0, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та або/пені в розмірі 5130,25 грн.

Не погодившись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність у Головного управління ДПС у Харківській області підстав для нарахування позивачу у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ унормовані Законом України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VII від 21.06.2018 (далі - Закон № 2473-VIII), який також встановлює відповідальність за порушення валютного законодавства.

Стаття 13 Закону № 2473-VIII (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Так, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша статті 13 Закону № 2473-VIII).

Згідно із вимогами частини другої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) (частина п`ята статті 13 Закону № 2473-VIII).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами, з якими позивач пов`язує неправомірність прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення рішення, є відсутність підстав для нарахування позивачу у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. При цьому, позивач зазначив, що такі правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 15.02.2024р. у справі № 420/1538/23.

Надаючи оцінку доводам позивача в цій частині, з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 липня 2024 року (справа № 240/25642/22) сформулював висновок, відповідно до якого, з 01.01.2021 пеня, нарахування якої встановлено частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Окрім того, судова палата у зазначеній справі дійшла висновку відносно застосування приписів підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 ПК України (яким встановлено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадках, передбачених цим Кодексом) на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, зазначивши, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються положення підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз. 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Верховним Судом здійснено відступ від висновку, викладеного в постановах від 15 лютого 2024 року у справі № 420/1538/23 (який помилково застосовано судом першої інстанції), від 28 березня 2024 року у справі № 380/17879/22, від 13 травня 2024 року у справі № 420/11208/23 про неможливість нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таку ж правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/2941/24.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

З урахуванням наведеного, є помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на нарахування пені в період дії карантину, у відповідності до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

У зв`язку з цим доводи позивача в цій частині, з якими погодився суд першої інстанції є помилковими та не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 2, 6, 9, 12, 13, 16 Закону № 2473-VIII постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 02 січня 2019 року № 5 затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).

Згідно із пунктом 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Також, відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України» 24 лютого 2022 року з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи НБУ прийняв постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова №18).

Постановою Правління НБУ № 68 від 04 квітня 2022 року Постанову № 18 було доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: « 142. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року»; « 144. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».

В подальшому, до пункту 142 Постанови № 18 вносились зміни і з 07 червня 2022 року цифри "90" було замінено цифрами "120", а з 07 липня 2022 року - цифри "120" замінено цифрами "180" (постанови Правління НБУ № 113, № 142 відповідно).

Таким чином, за загальним правилом експорт товарів має здійснюватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого НБУ, що обчислюється з дня здійснення авансового платежу (попередньої плати). До 05 квітня 2022 року такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів. З огляду на введення в Україні воєнного стану НБУ змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту. Відповідно до указаних змін у період з 05 квітня 2022 року по 07 червня 2022 року такі строки становили 90 календарних днів, з 07 червня 2022 року по 07 липня 2022 року - 120 календарних днів, з 07 липня 2022 року - 180 календарних днів. При цьому змінені Постановою № 18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05 квітня 2022 року.

За змістом акту перевірки контролюючим органом встановлено граничний термін сплати 25.10.2022 р., сума заборгованості 46763,75 дол.США, термін прострочення 1 день, нарахована пеня 5130,25 грн.

Колегія суддів зазначає, згідно з ч. 7 ст. 13 Закону № 2473-VIIІ, у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

З матеріалів справи судом встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 надано до перевірки позовну заяву, подану ним до Господарського суду Харківської області, на стягнення заборгованості у розмірі 1796632,70 доларів США (еквівалентно 65700342,55 гривень) з LTD «Q GROUP» за контрактом від 21.11.2019 № 2111/19, у т.ч.: 350220,80 Доларів США (еквівалентно 12807084,34 гривень) сума заборгованості, 1376367,74 Доларів США (еквівалентно 50331841,33 гривень) пеня та 70044,16 Доларів США (еквівалентно 2561416,86 гривень) штраф.

Згідно тексту позовної заяви, покупець взяті на себе зобов`язання з оплати товару у строк 90 календарних днів з моменту поставки товару виконав частково, а саме: за декларацією від 12.10.2021 № UA807170/2021/066998 на суму 21191,40 Доларів США згідно інвойсу від 27.09.2021 № 66 та додатку від 27.09.2021 № 66 оплатив 11196,75 Доларів США, залишок 9994,65 Доларів США.

Загальна сума заборгованості складає 350220,80 Доларів США, у т. ч. заборгованість з оплати вартості товару, поставленого 25.10.2021 за ВМД № UA807170/2021/070084 та № UA807170/2021/070095 46763,75 Доларів США.

Позовна заява складена ФО-П ОСОБА_1 26.09.2022 р.

Згідно ч. 1 ст. 171 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно приписів ст. 174, 176 ГПК України суд може залишити позовну заяву без руху, повернути позовну заяву, відмовити у відкритті провадження по справі або відкрити провадження по справі.

Ухвалою від 03.10.2022 по справі № 922/1714/22 Господарським судом Харківської області залишено позовну заяву ФО-П ОСОБА_1 до LTD «Q GROUP» на стягнення суми боргу у сумі 1796632,70 Доларів США за контрактом від 21.11.2019 № 2111/19 (дата операції 25.10.2021) без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, викладених у ст. 162, 164, 172 ГПК, а саме відсутність доказів, що підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Ухвалою від 26.10.2022 по справі № 922/1714/22 Господарським судом Харківської області прийнято позовну заяву ФО-П ОСОБА_1 до LTD «Q GROUP» про стягнення суми боргу у розмірі 1796632,70 Доларів США за контрактом від 21.11.2019 № 2111/19 до розгляду та відкрито провадження по справі.

Колегія суддів зазначає, що ч. 7 ст. 13 Закону № 2473-VIII пов`язує зупинення нарахування пені за порушення законодавчо встановлених строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з настанням конкретної події прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом). При цьому нарахування такої пені зупиняється з дня прийняття до розгляду такої позовної заяви.

За твердженням відповідача у справі, в межах спірних правовідносин таким днем є дата постановлення ухвали Господарським судом Харківської області від 26.10.2022 р. у справі № 922/1714/22 про прийняття позовної заяви ФО-П ОСОБА_1 до LTD «Q GROUP» про стягнення суми боргу у розмірі 1796632,70 Доларів США за контрактом від 21.11.2019 № 2111/19 до розгляду та відкриття провадження у справі. Тому, нарахування пені за експортними операціями, здійсненими ФО-П ОСОБА_1 25.10.2021 у рамках виконання зобов`язань за контрактом від 21.11.2019 № 2111/19 зупиняється з 26.10.2022 р.

Надаючи оцінку цим доводам податкового органу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

На підставі аналізу наведеної вище норми, колегія суддів зазначає, що дата звернення резидента із позовом до суду про стягнення з нерезидента заборгованості за ЗЕД контрактом є або дата поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дата реєстрації цієї заяви в канцелярії суду, внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті, як це передбачено положеннями ч. 7 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Таке правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.12.2021 року по справі № 816/2183/16.

При цьому, суд зазначає, що хоча вищенаведена правова позиція Верховного Суду стосується застосування норм ст. 4 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який втратив чинність 07.02.2019 р., ці висновки можуть бути враховані під час вирішення спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ч. 7 ст. 4 Закону № 185/94-ВР у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

З аналізу редакцій вищевказаних норм вбачається, що норма ст. 4 Закону № 185/94-ВР в цій частині втілена в нормі ст. 13 Закону № 2473-VIII і вказані норми спрямовані на врегулювання одних і тих самих правовідносин, стосуються одного і того самого правопорушення, є аналогічним за своїм змістом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону № 2473-VIII, у разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акта Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.

Враховуючи те, що станом на 03.10.2022 в Господарському суді Харківської області перебувала справа № 922/1714/22 за позовом ФОП ОСОБА_1 до LTD «Q GROUP» про стягнення 1796632,70 доларів США (еквівалентно 65700342,55 грн.), зазначена обставина свідчить про факт прийняття судом вказаної позовної заяви та відповідно зупинення строку, встановленого ст. 13 Закону № 2473-VIII, з дати подання вказаного позову до суду (прийняття судом позовної заяви), атому висновок контролюючого органу про порушення законодавчо встановленого строку розрахунків по експортному контракту від 21.11.2019 р. № 2111/19 (дата операції 25.10.2021 р.), укладеного з нерезидентом LTD «Q GROUP» в сумі 46763,75 дол.США на 1 день є помилковим, у зв`язку з чим прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 24.05.2024р. № 0 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що під час вирішення спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, але ним неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав та мотивів задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року по справі № 520/16316/24 змінити в частині підстав та мотивів задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року по справі № 520/16316/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов