Справа № 520/196/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/196/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, по справі № 520/196/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.11.2024 № 322 «Про застосування дисциплінарних стягнень» у частині застосування до капрала ОСОБА_1 поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 11.12.2024 № 1656 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції капрала ОСОБА_1 поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- поновити з 12.12.2024 ОСОБА_1 на посаді капрала поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- стягнути з Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.12.2024 по дату ухвалення судового рішення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на користь ОСОБА_1 понесені витрати на судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року відкрито спрощене провадження у цій справі.

У подальшому, у зв`язку із встановленням обставини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження в адміністративній справі, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року позовну заяву - залишено без руху та надано позивачеві термін - 5 календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вказаної ухвали представником позивача 24.02.2025 подана до суду заява про поновлення строку звернення до суду. При цьому, представником позивача зазначено, що відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами. Позивач зауважує, що по порядку, відповідно до чинного законодавства України, йому був виданий спочатку висновок лікарсько-консультаційної комісії лікарні з поліклінікою «ДУ ТМО МВС України по Одеській області» № 652 від 22.11.24, консультативний висновок від 28.11.24 та проведений результат огляду № 8465791 від 28.11.24, згідно яких позивача звільнено від фізичних навантажень, носіння бронежилету на термін 30 діб (тобто аж до 22.12.24), виписано курс лікування й на підставі цього видано листок непрацездатності від 29.11.24 по 03.12.24, з 07.12.24 по 11.12.24. В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку зі звернення із позовною заявою в суд з 11.12.2024 по 06.01.2025 (день звернення до суду з позовною заявою) у період протягом 15 днів після ознайомлення з наказом Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 11.12.24 року № 1656 о/с «По особовому складу» з 11.12.24 до 22.12.24 (щонайменше) проходив лікування на підставі виписаних йому медичних документів (висновків, рекомендацій) від закладів охорони здоров`я зі структури МВС України. Поважною причиною пропуску процесуального строку зі звернення із позовною заявою в суд про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є те, що в позивача з 11.12.24 до 06.01.25 (щонайменше) не було можливості отримати копії матеріалів службового розслідування, зокрема: необхідних наказів, службової характеристики, власних пояснень, висновку комісії, тощо, про що позивач звернувся до Адвокатського об`єднання «СПРАВАР» та адвоката Комова Олега Геннадійовича по правничу допомогу і підписав договір про надання правової (правничої) допомоги № 3012/24-ПД-01 від 30 грудня 2024 року. Трудову книжку позивач від відповідача отримав теж із запізненням від 16.12.2024, а не в день ознайомлення з наказом Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 11.12.24 № 1656 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції капрала ОСОБА_1 поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Позивач повідомив суду, що станом на 31.12.24 ОСОБА_1 продовжував планове лікування, про що підтверджується направленням №4622-5519-3154-5105 від 31.12.24 лікаря ОСОБА_2 на консультацію.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 520/196/25 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду та позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з приведеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування адміністративним судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 520/196/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції залишивши позов без розгляду не врахував надані докази позивачем та доводи щодо поважності причин пропуску процесуального строку звернення до суду, зокрема, медичні документи, за якими позивач перебував у госпіталі (стаціонарно та амбулаторно), отримував листки непрацездатності з 15.10.24 по 24.10.24, з 01.11.24 по 04.11.24, з 29.11.24 по 03.12.24, з 04.12.24 по 06.12.24, з 07.12.24 по 11.12.24, неодноразово отримував консультативні висновки лікарів з рекомендаціями щодо перебування на лікуванні амбулаторно та стаціонарно у період з 11.08.24 по 22.12.24, тобто зокрема перебувати на лікуванні щонайменше до 22.12.24. В той же час, судом першої інстанції не враховані наступні обставини, що підтверджують поважність пропуску процесуального строку позивачем щодо звернення до суду: територіальне місцезнаходження суду та місце проживання заявника місто Харків (територія можливих активних бойових дій); ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу у місті Харків, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу з 12.12.2024 по день подання заяви від 06.01.2025; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку короткий проміжок часу; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку хвороби позивача, перебування на лікуванні, звернення за правничою допомогою, вжиття заходів із направлення запиту до відповідача з метою отримати матеріали службового розслідування; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) позивач добросовісно вживав відповідних заходів, про що зазначає в пунктах 2-3 цієї заяви з огляду на свій фізичний стан як мав змогу.

Окрім того, за доводами апеляційної скарги позивача, станом на 31.12.24 ОСОБА_1 продовжував планове лікування, про що підтверджується направленням №4622-5519-3154-5105 від 31.12.24 лікаря ОСОБА_2 на консультацію лора, невролога, кардіолога, та на госпіталізацію стаціонарне лікування загального напрямку (неврологія, ургентне) в КНП «Міська лікарня № 28» Харківської міської ради.

Позивач також вважає протиправними висновки суду першої інстанції про те, що під час ознайомлення позивача з наказом по особовому складу від 11.12.2024 № 1656 о/с, ОСОБА_1 проставив підпис на копії витягу з наказу, при цьому не повідомив ДПОП «ОШБ «Лють», що перебуває на лікарняному, адже відповідач мав доступ до інформації про листок непрацездатності позивача № 27648723-1 від 07.12.24 по 11.12.24 на момент ознайомлення позивача з наказом по особовому складу від 11.12.2024 № 1656 о/с через електронний веб-портал Пенсійного Фонду України.

Водночас, позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції застосував надмірний формалізм при залишення без розгляду позову, а також не взяв до уваги статус позивач як учасника бойових дій та оголошення воєнного стану в країні.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач службу в поліції у Департаменті поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі по тексту - УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» ) з 12.04.2024.

Наказом УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» від 20.11.2024 № 322 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, з яким позивач ознайомлений під особистий підпис 27.11.2024.

Наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 11.12.2024 № 1656 о/с позивача звільнено зі служби в поліції, а з даним наказом позивач ознайомлено 11.12.2024.

Не погодившись з приведеними наказами, позивач 03.01.2025 звертається з даним позовом до Харківського окружного адміністративного суду, одночасно із заявою про поновлення строку для звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року відкрито спрощене провадження у цій справі.

У подальшому, у зв`язку із встановленням обставини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження в адміністративній справі, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року позовну заяву - залишено без руху та надано позивачеві термін п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вказаної ухвали представником позивача 24.02.2025 подана до суду заява про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 520/196/25 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду та позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи позивачем не надано доказів перебування позивача на лікарняному у період часу з 12.12.2024 по 06.01.2025 (день звернення до суду з позовною заявою), тоді як із наказом від 11.12.2024 № 1656 о/с про звільнення позивач був ознайомлений 11.12.2024, а тому строк оскарження зазначеного наказу спливає 26.12.2024 включно (15 днів відповідно до частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України). При цьому, судом першої інстанції проаналізовано доводи заяви позивача про поновлення строку для звернення до суду з позовом, однак такі підстави поновлення строку звернення до суду вже досліджувалися та їм надана оцінка, тоді як інших поважних підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду представником позивача у заяві від 24.02.2025 не зазначено, а тому позовна заява залишена без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України установлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Аналіз викладених вище положень КАС України дає підстави для висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням правової визначеності в публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Водночас, відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, що відносить її до публічної служби в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» (далі - Закон № 2123-IX) внесено зміни до указаних нормативно-правових актів. Зокрема, Дисциплінарний статут Національної поліції України доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», яким з 01 травня 2022 року, зокрема, запроваджено іншу процедуру ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та інші строки звернення до суду.

При цьому, Преамбулою Дисциплінарного статуту передбачено, що цим Статутом, зокрема, визначені види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Так, частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

З приведеного вбачається, що між нормами КАС України та Дисциплінарного статуту Національної поліції України, тобто загальним та спеціальним законом, існує колізія щодо врегулювання строків звернення із оскарженням наказу про звільнення зі служби і поліції, як публічної служби.

Натомість, у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2024 року у справі № 520/28329/23.

Таким чином, законодавець чітко пов`язав виникнення права на оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення та обчислення строку на таке оскарження - з моменту ознайомлення особи з наказом про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Предметом розгляду у справі є правомірність наказів відповідача про застування до позивача, як поліцейського, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За обставинами даної справи позивач звільнений зі служби в поліції наказом від 11.12.2024 № 1656 о/с з яким ознайомлений під підпис 11.12.2024, що не заперечувалось учасниками справи.

Тобто виходячи з приписів Дисциплінарного статут Національної поліції України та з огляду на ознайомлення позивача із наказом саме 11.12.2024, строк оскарження зазначеного наказу складав до 26.12.2024 включно (15 днів).

В той же час, позивач звернувся з позовом до суду лише 03.01.2025, тобто з пропуском п`ятнадцятиденного строку передбаченого Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про пропуск позивачем п`ятнадцятиденного строку для звернення до суду для оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції.

Щодо питання поновлення вказаного строку, колегія суддів наводить наступне.

Так, відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 123 КАС України позовна заява залишається без розгляду, якщо висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 грудня 2024 року у справі № 420/13235/24.

При цьому, колегія суддів зауважує, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Такими обставинами є ті, що унеможливлюють вчасне звернення до суду з відповідним позовом.

Відтак, звернення до суду за межами строків, визначених у статі 122 КАС України, є підставою для повернення (залишення без розгляду) позовної заяви, якщо суд не дійде висновку, що вказаний строк позивачем був пропущений з поважних причин.

Позивач доводячи поважність причин пропуску строку для звернення до суду, вказує свою непрацездатність в період з 15.10.24 по 24.10.24, з 01.11.24 по 04.11.24, з 29.11.24 по 03.12.24, з 04.12.24 по 06.12.24, з 07.12.24 по 11.12.24, а також проходження ним лікування в період з 11.12.2024 по 22.12.2024 на підставі виписаних йому медичних документів (висновків, рекомендацій) від закладів охорони здоров`я зі структури МВС. Однак, такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки документально підтверджений термін перебування позивача на лікарняному закінчився саме 11.12.2024, тоді як за даними результату огляду позивача 11.12.2024 (а.с. 105 том 1) позивачу було призначено лікування медичними препаратами, що у свою чергу не свідчить про перебування позивача на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні. Разом з тим, саме з 11.12.2024 розпочав перебіг п`ятнадцятиденний строк для звернення позивача до суду, а за період в межах цього строку (з 12.12.2024 по 26.12.2024) позивачем не подано доказів перебування його на стаціонарному лікуванні або в стані тимчасової непрацездатності на підставі листів непрацездатності.

Між тим, колегія суддів зауважує, що перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.

Така позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 грудня 2024 року у справі № 420/13235/24.

Отже, навіть існування тимчасової непрацездатності не доводить позбавлення такої особи можливості реалізувати своє право на захист порушених прав.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції надано позивачу можливість повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду, шляхом залишення позову без руху, що відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 320/42545/23.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що за отриманими рекомендаціями лікарів позивач мав перебувати на лікування щонайменше по 22.12.2024, колегія суддів не приймає до уваги як безумовна підстава для поновлення пропущеного процесуального строку, адже як встановлено вже у даній справі доказів перебування позивача на лікуванні стаціонарно або в стані тимчасової непрацездатності на підставі листів непрацездатності в період часу з 11.12.2024 по 22.12.2024 немає, а рекомендації лікарів про продовження лікування позивача призначеними йому препаратами не є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки такі висновки спеціалістів з рекомендаціями позивачу продовжити здійснювати лікування мають рекомендаційний характер та не можуть свідчить про непрацездатність позивача у період з 11.12.2024 по 26.12.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано введений в Україні воєнний стан, особливо територіальність міста Харкова, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оскаржувана ухвала містить аргументування мотивів не взяття до уваги такої обставин з якими суд апеляційної інстанції погоджується, адже не виключно запровадження воєнного стану є підставою для поновлення процесуального строку, адже така підстава виникає внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливлює виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що станом на 31.12.24 позивач продовжував планове лікування (направленням №4622-5519-3154-5105 від 31.12.24 лікаря ОСОБА_2 на консультацію лора, невролога, кардіолога, та на госпіталізацію стаціонарне лікування загального напрямку (неврологія, ургентне) в КНП «Міська лікарня № 28» Харківської міської ради) (а.с. 65, 66, 67, 68 том 1), адже строк звернення позивача до суду для оскарження наказу про звільнення сплив ще 26.12.2024, тоді як направлення на консультації у лікарів-спеціалістів не свідчить про те, що через такі консультації у позивача були перешкоди вчасно звернутися до суду у строк до 26.12.2024.

Твердження апеляційної скарги позивача про застосування надмірного формалізму судом першої інстанції при залишення без розгляду позову ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними, адже встановлені у цій справі обставини не свідчать про застосування судом першої інстанції надмірного формалізму під час вирішення питання про поновлення процесуального строку на звернення до суду із цим позовом, як і не свідчать про нелегітимне втручання у конвенційні права позивача та про наявність перешкод для реалізації права особи на доступ до правосуддя. Водночас, як було зауважено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 (провадження № 11-101заі22), згідно практикою ЄСЛП застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції), тоді як безпідставне поновлення таких строків може також свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що поважними причинами пропуску строку визначеного законом є те, що у позивача в період з 11.12.2024 по 06.01.2025 не було можливості отримати матеріали службового розслідування (зокрема, необхідні докази, службові характеристики, пояснення, висновки комісії), а після звернення позивача до адвоката, останнім направлено адвокатський запит 02.01.2025, у відповідь на який не було надано повністю матеріалів службового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що в період з 11.12.2024 по 06.01.2025 у позивача не було можливості отримати копії відповідних доказів самостійно, або що йому було відмовлено у наданні таких доказів.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що неможливість отримання вказаних доказів не змінює моменту з якого позивач повинен був дізнатися чи дізнався про порушення своїх прав щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, а може лише свідчити про те, що позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду і вказана причини не пов`язується з початком перебігу строку на звернення до суду.

Окреслене вище узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, які викладено у постанові від 30 вересня 2024 року у справі №520/5571/24.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не встановила порушення судом першої інстанції норм процесуального чи матеріального права, а також обставин, які б вказували на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позову без розгляду.

Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи заявника апеляційної скарги, оскільки колегією суддів були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 по справі № 520/196/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова