Справа № 140/8757/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/8757/24 пров. № А/857/726/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я.,

Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі № 140/8757/24 за адміністративним позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Костюкевичем С.Ф. в м. Луцьку у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Львівський державний університет внутрішніх справ (далі - Львівський ДУВС, позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення коштів в сумі 58 583,98 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що виняток щодо звільнення від відповідальності щодо умов контракту, який зроблено судом першої інстанції, не передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 р. № 261, якою затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 261).

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 09.08.2018 між Львівським державним університетом внутрішніх справ (виконавцем), Головним управлінням Національної поліції України у Волинській області (замовником) та ОСОБА_1 було укладено контракт № 99/18 про здобуття освіти у закладах освіти, які здійснюють підготовку поліцейських.

Відповідно до пункту 3 розділу 2 контракту № 99/18 відповідач зобов`язувався у разі дострокового розірвання контракту (відрахування із закладу освіти, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України ( в особі закладу освіти) витрати, пов`язанні з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».

22.08.2018 наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від № 777о/с ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Львівського ДУВС.

04.03.2022 згідно із витягом з наказу ректора Львівського ДУВС № 236 о/с «Про завершення навчання» присуджено ступінь вищої освіти бакалавра та видано документ про вищу освіту здобувачам ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право» та відраховано з 05.03.2022 у зв`язку із завершенням навчання ОСОБА_1 .

Після закінчення навчання, відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу.

19.07.2024 наказом ГУНП у Волинській області № 274 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України» про Національну поліцію» за власним бажанням.

Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з навчанням відповідача у Львівському ДУВС від 17.03.2022 № 7 сума витрат з 09.08.2018 по 05.03.2022, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , складає 58 583,98 грн.

Відповідно до акта заступника начальника управління начальника ВК УКЗ ГУНП у Волинській області «Про ознайомлення з повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі ОСОБА_1 » від 19.07.2024 відповідач 19.07.2024 о 17:40 ознайомлений з довідкою-розрахунком щодо відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському ДУВС.

Станом на день розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази повного або часткового відшкодування відповідачем коштів в сумі 58 583,98 грн., відповідно позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач на час розгляду судом справи проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Миколаївській області, де виконує правоохоронні функції держави, спрямовані на попередження, виявлення, припинення і розкриття злочинів та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, що є схожими за функціями зі службою в органах поліції по охороні прав і свобод людини та інтересів суспільства і держави, стягнення суми витрат припиняється в силу положень пункту 9 Порядку № 261, оскільки за вимогами статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» (далі - Закон № 3781-ХІІ) органи поліції та органи СБУ відносяться до правоохоронних органів, на які за Конституцією і законами України покладено здійснення правоохоронних функцій, тому відмови від подальшого проходження служби в правоохоронному органі фактично не відбулось.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до норм частини першої, другої статті 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Накази про зарахування поліцейських курсантами, слухачами денної форми навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, є підставою для звільнення таких осіб зі штатних посад, які вони займають в органах (закладах, установах) поліції.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону № 580-VIII контракт про проходження служби в поліції - це письмовий договір, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає поліція, для визначення правових відносин між сторонами.

Контракт про проходження служби в поліції укладається з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, - на час навчання (пункт 2 частини другої статті 63 Закону № 580-VIII).

Відповідно до норм статті 63 Закону № 580-VIII контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на службу в поліції та/або призначення її на відповідну посаду. Контракт про навчання укладається з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, за умови досягнення такими особами 18-річного віку. Контракт про проходження служби в поліції укладається на підставах і в порядку, визначених Міністерством внутрішніх справ України. Типову форму контракту затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з положеннями норм частини четвертої, п`ятої статті 74 Закону № 580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі Порядок розрахунку витрат).

Цей Порядок розрахунку витрат розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі - міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу (далі - ВНЗ), у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) (далі - контракт) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.

Зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання (пункт 1.2 Порядку розрахунку витрат).

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з пунктом 1 цього Порядку № 261 такий визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.

Як передбачено пунктами 3 та 4 Порядку № 261 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису МВС (пункт 7 Порядку № 261).

Матеріалами справи встановлено, що наказом ГУНП у Волинській області від 05.03.2022 № 77о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який прибув з Львівського ДУВС призначено старшим уповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Луцького районного управління поліції з 06.03.2022.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 9 Порядку 261 визначено, що стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Наказом ГУНП у Волинській області від 19.07.2024 № 274 о/с По особовому складу відповідача було звільнено із займаної посади за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , хоч і був 19.07.2024 звільнений зі служби відповідно до вказаного наказу ГУНП у Волинській області (№ 274 о/с), тобто до спливу трьох років, проте він з 27.07.2024 прийнятий на військову службу в Управління Служби безпеки України в Миколаївській області, де її проходить по даний час, що вбачається з дослідженої судом довідки УСБУ в Миколаївській області № 80/689 від 30.10.2024.

Оскільки відповідач на час розгляду судом справи проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Миколаївській області, де виконує правоохоронні функції держави спрямовані на попередження, виявлення, припинення і розкриття злочинів та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, що є схожими за функціями зі службою в органах поліції по охороні прав і свобод людини та інтересів суспільства і держави, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення суми витрат припиняється в силу положень пункту 9 Порядку № 261, оскільки за вимогами статті 2 Закону № 3781-ХІІ органи поліції та органи СБУ відносяться до правоохоронних органів, на які за Конституцією і законами України покладено здійснення правоохоронних функцій, тому відмови від подальшого проходження служби в правоохоронному органі фактично не відбулось.

Про відсутність підстав для стягнення вартості утримання у вищому навчальному закладі у випадку зміни служби з одного правоохоронного органу на інший також може свідчити Порядок розрахунку витрат, яким розроблено єдину методику відшкодування вартості навчання у випадку відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах чи органах спеціального призначення. Саме цей Порядок розрахунку витрат був застосований для обрахування вартості навчання відповідача Львівським держуніверситетом внутрішніх справ за довідкою-розрахунком № 78 від 17.03.2022, яка наявна у справі.

Пунктом 5 Порядку № 261 закріплено алгоритм дій щодо зобов`язання особи відшкодувати МВС витрати за весь строк навчання, а саме: після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що кошти, які витрачаються на навчання особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, є державними (бюджетними) коштами, а особа, будучи обізнаною під час підписання Договору про надання освітніх та організаційних послуг, про право Університету стягнути в повному обсязі грошові витрати, пов`язані з організацією навчання, зокрема, у разі якщо поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Разом з тим, саме із відмовою особи добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з навчанням, законодавцем пов`язано можливість звернення вищого навчального закладу, у якому навчалася особа, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Аналогічний підхід до правозастосування у схожих правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19 та від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 520/5837/2020.

Отже, враховуючи наведене нормативне регулювання, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було особу ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з організацією навчання, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

В свою чергу, лише обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати такі витрати не може вважатися достатньою підставою для стягнення таких у визначеній позивачем сумі в судовому порядку.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що відповідача не ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з організацією навчання, покликання позивача на акт про відмову ознайомлення з повідомленням не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 261.

Апеляційний суд зазначає, що у позивача була можливість надіслати особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів, що відповідало б алгоритму дій щодо зобов`язання особи відшкодувати МВС витрати за весь строк навчання, проте матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які з достатньою переконливістю підтверджували факт надсилання та отримання відповідачем претензії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі № 140/8757/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар