Справа № 520/24380/24
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 квітня 2025 року

справа № 520/24380/24

адміністративне провадження № К/990/11333/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Ханової Р. Ф.,

суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармснаб»

на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року (суддя - Котеньов О. Г.)

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року (судді: Мінаєва О. М., Спаскін О. А., Калиновський В. А.),

у справі №520/24380/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармснаб»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, -

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармснаб» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати наказ заступника Головного управління ДПС у Харківській області від 13 серпня 2024 року №3609-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фармснаб».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року, закрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фармснаб» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу.

17 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі №520/24380/24.

Після усунення позивачем недоліків касаційної скарги Верховний Суд ухвалою від 02 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував справу з суду першої інстанції.

08 квітня 2025 року справа №520/24380/24 надійшла до Верховного Суду.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 345 КАС України.

Обставини справи

Суди попередніх інстанцій установили, що 13 серпня 2024 року Головне управління ДПС у Харківський області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пункту 61.1 та пункту 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.351 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України у зв`язку з отриманням податкової інформації, що свідчить про порушення ТОВ «Фармснаб» валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями (лист Державної податкової служби України від 30 травня 2023 року №12279/7/99-00-07-05-01-07 «Про направлення витягу з інформації, отриманої від Національного банку України, про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів, станом на 01.05.2023) видано наказ «Про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармснаб» за №3609-п.

Підставами для призначення позапланової перевірки стала отримана податкова інформація, що свідчить про порушення податкового законодавства ТОВ «Фармснаб» валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, а саме лист Державної податкової служби України від 30 травня 2023 року №12279/7/99-00-07-05-01- 07 «Про направлення витягу з інформації, отриманої від Національного банку України, про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів».

23 червня 2023 року відповідач направив на адресу позивача лист №34460/6/20-40- 07-09-12 з проханням надати інформацію (пояснення та документальні підтвердження) з приводу порушення строків розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічним контрактом від 11 жовтня 2022 року №FSB/BKYP-01, поштове відправлення повернулося на адресу Головного управління ДПС з відміткою «за закінченням строку зберігання» як такий, що не був отриманий адресатом, про що складено довідку від 31 липня 2023 року №4608/20-40-07-09-05/38495049, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначений лист вручено директору ТОВ «Фармснаб» 20 листопада 2023 року, про що свідчить його власноручний підпис на листі №34460/6/20-40-07-09-12 від 23 червня 2023 року.

Директор ТОВ «Фармснаб» ОСОБА_1 власноруч розписався в наказі від 13 серпня 2024 року №3609-п та направленнях від 14 серпня 2024 року №6911, 6912, 6913, що підтверджується матеріалами справи.

Головне управління ДПС в Харківській області на підставі наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №3609-п від 13 серпня 2024 року проведено перевірку, за наслідками якої склало акт від 29 серпня 2024 року №40477/20-40-07-01-05/38495049 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фармснаб» з питань дотримання валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 11 жовтня 2022 року №FSB/BKYP-01 за період з 11 жовтня 2023 року по 31 липня 2024 року, який направлений позивачу засобами поштового зв`язку.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ заступника Головного управління ДПС у Харківській області від 13 серпня 2024 року №3609-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фармснаб», звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Висновки судів попередніх інстанцій

Закриваючи провадження у справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у разі, якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі

наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до

відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу під час

призначення і проведення перевірки не може бути предметом окремого позову, але

може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, суди дійшли висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суди попередніх інстанцій визнали факт реалізації оспорюваного наказу шляхом проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства та вважали, що вирішення питання щодо правомірності наказу не призведе до відновлення порушених прав позивача, а тому провадження у справі №520/24380/24 підлягає закриттю.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач був належним чином обізнаний про завершення перевірки, ознайомлений з її результатами та у відповідності до вимог ПК України реалізував свої права на надання заперечень на акт перевірки, а також не позбавлений права на оскарження рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи Товариства, які стосуються незгоди із висновками суду першої інстанції про факт допуску позивачем податкового органу до проведення перевірки на підставі наявного власноручного підпису директора Товариства в наказі та направленнях. Апеляційний суд вказав про обізнаність позивача з оспорюваним наказом та фактичним допуском посадових осіб відповідача до проведення перевірки.

Доводи касаційної скарги

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили норми процесуального права, зокрема: статтю 2 КАС України - не забезпечено ефективний судовий захист прав, свобод і інтересів особи від порушень суб`єктів владних повноважень; статтю 6 КАС України -не забезпечено рівні процесуальні можливості сторін; статтю 9 КАС України - не досліджено всебічно і повно обставини справи на підставі всіх наданих доказів; статтю 77 КАС України - не забезпечено виконання суб`єктом владних повноважень обов`язків довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності; статтю 90 КАС України - не надано оцінки доказам на основі їх належності, допустимості та достатності; статтю 242 КАС України - судове рішення не містить аналізу усіх істотних доводів сторін, що свідчить про невмотивованість судових рішень.

Порушення наведених норм процесуального права, за позицією Товариство, полягає у ненаданні судами оцінки аргументам позивача: щодо отримання позивачем 20 листопада 2023 року листа ГУ ДПС України №34460/6/20-40-07-09-12 з проханням надати інформацію (пояснення та документальні підтвердження) стосовно строків порушення валютного законодавства; щодо виконання відповідачем вимог пункту 78.1.1 ПК України, щодо отримання Товариством 16 серпня 2024 року під розпис Наказу на перевірку від 13 серпня 2024 року № 3609-п та направлень від 14 серпня 2024 року № 6911, 6912, 6913; щодо акта Головного управління ДПС в Харківській області від 29 серпня 2024 року № 40477/20-40-07-01-05/38495049; щодо заперечень на акт перевірки, які начебто свідчить про реалізацією позивачем своїх прав на надання заперечень на акт перевірки.

Товариство вважає, що судові рішення ухвалені з порушенням принципу повного з`ясування обставин справи; невиконанням обов`язку суду оцінювати докази, порушенням принципу правової визначеності та передбачуваності, порушенням права позивача на справедливий судовий розгляд.

Позивач просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду

від 27 січня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 520/24380/24, направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Висновки Верховного Суду

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Сліз зазначити, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 відступила від висновків про те, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.

Водночас, в зазначеній постанові судова палата сформувала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Підстав для відступу від правової позиції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, Верховний Суд у цій справі не знаходить.

В продовження наведеного, слід звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №816/228/17 ухвалила постанову від 08 вересня 2021 року, в якій зазначено таке.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Суд також звертає увагу на те, що у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, відповідно до якого неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Виходячи з наведеного Велика Палата Верховного Суду не погодилась із позицією судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) та прямо зазначила про неможливість оскарження наказу про проведення перевірки та дій щодо призначення та проведення перевірки, якщо відповідний наказ реалізовано.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як підтверджується змістом наявних у справі документів та даних, що містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, фактично за наслідками проведеної перевірки на підставі акта перевірки від 29 серпня 2024 року №40477/20-40-07-01-05/38495049 (а. с. 103-113) відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 30 вересня 2024 року №1, яке оскаржене у судовому порядку (справа №520/33573/24) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124915692). Отже, позивач не позбавлений можливості посилатись на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішення за результатами такої перевірки.

Усі доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки доводам Товариства щодо протиправності підстав призначення перевірки та порушення порядку її проведення.

Колегія суддів Верховного Суду визнає, що суд першої інстанції, встановивши факт того, що оскаржуваний Товариством наказ про проведення перевірки реалізований (тобто перевірка проведена, акт складений, прийняте податкове повідомлення-рішення), врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, і не мав повноважень в межах цієї справи надавати оцінку правомірності/протиправності оскаржуваного наказу, а також діям контролюючого органу під час її призначення і проведення.

Ураховуючи обставини цієї справи, а також зважаючи на правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням процесуальних норм, адже цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 3, 328, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармснаб» залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі №520/24380/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк