Справа № 554/11078/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р.Справа № 554/11078/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Сініцин Е.М., м. Полтава, повний текст складено 22.01.25 у справі № 554/11078/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Управління автоматичної фіксації порушень Правил Дорожнього руху Національної поліції України

третя особа: Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління автоматичної фіксації порушень Правил Дорожнього руху Національної поліції України (далі також відповідач, Департамент патрульної поліції), третя особа: Лубенський відділ Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила:

- скасувати постанову серії 4АB №06612796 від 13.07.2024, винесену відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2025 року позовну заяву задоволено.

Постанову серії 4АB №06612796 від 13.07.2024, винесену відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, закрито.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував приписи частини першої статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП), а також те, що на дату винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 належав позивачу. Звертає увагу, що обставини, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не є такими, що звільняють позивача від відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Не погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивача оскаржуваною постановою вдруге притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що є порушенням ст. 61 Конституції України. Вказує, що позовну заяву у цій справі позивачем подано з порушенням вимог статті 289 КУпАП, що проігноровано судом першої інстанції, як і заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про безпідставність доводів відповідача. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалася.

Всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та постановою серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 на неї накладений штраф у розмірі 340,00 грн.

В постанові серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 зазначено, що 13.07.2024 о 05 год. 13 хв. за адресою М-06 Київ-Чоп 247+134 зафіксовано транспортний засіб Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год., чим порушила п.12.9 (б) ПДР. Правопорушення зафіксовано технічним засобом Ехреrt-FS Е75053467.

Зазначена постанова винесена відносно ОСОБА_1 на підставі реєстраційної картки ТЗ.

Не погодившись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірними, оскільки на час скоєння правопорушення автомобіль не перебував у володінні позивача, так як був викрадений, а постанова серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 винесена з порушенням ст. 280 КУпАП, оскільки Департамент патрульної поліції не встановив - чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року за № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено пунктом 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Приміткою до вказаної статті встановлено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно з частиною 1 статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах) несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

За приписами статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1, 2, третя і 5 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Як убачається з матеріалів справи, факт перевищення 13.07.2024 транспортним засобом Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , швидкості руху на 28 км/год, про що зазначено у постанові серії 4АB №06612796 від 13.07.2024, підтверджений належними та допустимими доказами фотознімками, що зроблені технічним засобом Ехреrt-FS Е75053467, дата повірки якого до 26.12.2024.

Разом з цим постанова серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 прийнята з порушенням ст. 280 КУпАП, оскільки Департамент патрульної поліції не встановив - чи винна ОСОБА_1 в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

На підтвердження свої невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 до матеріалів справи надано довідку про результати розгляду звернення, зареєстрованого ІТС ІПНП(ЄО) за №5780 від 06.07.2024; відповідь ГУНП в Полтавській області на адвокатській запит; лист ГУНП №5072/115/103/01/05-2024; рапорт старшого інспектора, в якому вказано, що 06.07.2024 отримано заяву від ОСОБА_1 , яка зареєстрована СО за №5780 від 06.07.2024; довідку про результати розгляду звернення, зареєстрованого ІТС ІПНП(ЄО) за №6451 від 23.07.2024, в якій вказано, що ОСОБА_1 повідомила про викрадення автомобіля два тижні тому.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем доведено, що під час виявлення правопорушення 13.07.2024, вона була власником транспортного засобу Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , однак не скоювала правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки з 06.07.2024 зверталася до правоохоронних органів про викрадення автомобіля.

Отже, за обставин справи притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є правомірним, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено, що ОСОБА_1 13.07.2024 о 05 год. 13 хв. за адресою: М-06 Київ-Чоп 247+134 керувала транспортним засобом Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , та перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) ПДР.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, котре вона не вчиняла, за відсутності доказів її вини, за наявності обставин, які достовірно підтверджують, що час виявлення правопорушення 13.07.2024 транспортний засіб Volkswagen Рassat, державний номер НОМЕР_1 , вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, не відповідатиме принципу винуватості діяння.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесені постанови серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 відповідачем порушено вимоги КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи відповідно до приписів ст. 280 КУпАП, оскільки Департамент патрульної поліції не встановив - чи винна ОСОБА_1 в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Стосовно позиції відповідача про відмову в позові у зв`язку з тим, що протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції не звернулася, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили, зокрема, ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу.

За обставинами справи про винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізналася після відкриття виконавчого провадження від 30.09.2024 за №76162001 з примусового стягнення штрафу, накладеного постановою серії 4АB №06612796 від 13.07.2024, на підтвердження чого надала до суду належні та допустимі докази.

Вказані обставини відповідачем під час розгляду не спростовано.

Отже, відповідні доводи Департаменту патрульної поліції не можуть бути підставою для відмови в позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії 4АB №06612796 від 13.07.2024, винесена відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України підлягає скасуванню.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, крім іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо посилання відповідача на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі строк для оскарження постанови серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 сплив, а відтак позовна заява мала бути залишена без розгляду, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні надав оцінку строкам звернення позивача до суду.

Так, суд першої інстанції погодився з доводами представника позивача про поважність причин пропуску такого строку, оскільки про винесення постанови серії 4АB №06612796 від 13.07.2024 позивач дізнався після відкриття виконавчого провадження № 76162001 постановою від 30.09.2024, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Водночас суд першої інстанції врахував, що позов поданий позивачем після відкриття виконавчого провадження № 76162001 постановою від 30.09.2024 невідкладно, 09 жовтня 2024 року.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано не задоволено клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

В аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні колегія суддів ураховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Водночас зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом досліджено всі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22.01.2025 у справі № 554/11078/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова