Справа № 347/2949/24
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
"15" квітня 2025 р. справа № 347/2949/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження питання про дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Косівської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Косівської міської ради №66-1 від 22.12.2020, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Косівської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Косівської міської ради №66-1 від 22.12.2020 "Про поштову адресу".
Підставою звернення позивача із вказаним позовом, є протиправне на переконання позивача рішення відповідача №66-1 від 23.12.2020.
Ухвалою Косівського районного суду від 28.12.2024, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Косівської міської ради, заінтересована особа: ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Косівської міської ради №66-1 від 22.12.2020 - передано за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
31.01.2025 справа 347/2949/24 супровідним листом від 29.01.2025 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025, справу 347/2949/24 розподілено для розгляду судді Микитин Н.М.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з даним позовом та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
З`ясувавши, після відкриття провадження у справі, невідповідність адміністративного позову вимогам, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження даних доводів.
На виконання вимог ухвали суду, 10.04.2025 від ОСОБА_1 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що у позивача із ОСОБА_2 була попередня усна домовленість, про те, щоб продати садибу ОСОБА_3 на його прохання. Однак, ОСОБА_2 увесь час повідомляв про відсутність оформлення документів щодо продажу земельної ділянки та відсутності коштів. При цьому, позивач зазначає, що про наявність господарського номеру (адреси) АДРЕСА_1 йому було відомо, але ОСОБА_2 пояснив що цей номер тільки на гаражі і споруди, а не на ніяке житло, і що так треба, бо інакше землевпорядники і архітектори не можуть оформляти. Крім того, ОСОБА_2 просто сфабрикував документи, разом із Косівською міською радою, про що стало відомо аж через три роки. В зв`язку із наведеним просить суд поновити строк звернення до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
При вирішенні питання щодо визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, суд зазначає наступне.
Чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, встановленим строком для звернення до адміністративного суду із зазначеними вище позовними вимогами є шестимісячний строк.
Із змісту позовної заяви слідує, що, позивач просить суд скасування рішення виконавчого комітету Косівської міської ради №66-1 від 22.12.2020, яким присвоєно поштову адресу в АДРЕСА_1 , новозбудованому житловому будинку.
Так, згідно поданого клопотання від 19.02.2025 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, позивачем зазначено, що про оскаржуваний наказ дізнався тільки в 2024 році.
Однак, суд, звертає увагу, що відповідно до змісту договору дарування житлового будинку від 19.01.2021, який підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Івано-Франківської області Феденчуком С.І.. та зареєстрований в реєстрі за №46, зазначено, що адреса проживання позивача АДРЕСА_2 , а адреса відчужуваного ним будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Відтак, з урахуванням вище наведеного, суд зазначає, що з змісту вищенаведеного договору дарування житлового будинку від 19.01.2021, ОСОБА_1 , як дарувальнику, було відомо про присвоєння адреси АДРЕСА_1 будинковолодінню, яке він дарував ОСОБА_2 , однак, позивач з даним адміністративним позовом звернувся до адміністративного суду тільки в 2024 році.
В обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду, позивач посилається на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів оскільки за господарський номер АДРЕСА_1 йому було відомо, але ОСОБА_2 пояснив що цей номер тільки на гаражі і споруди, а не на ніяке житло, і що так треба, бо інакше землевпорядники і архітектори не можуть оформляти. Вказані доводи не підтверджно жодним доказом.
Однак, суд звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти росії).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Таким чином, суд враховує, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів, оскільки при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі №800/30/17 зауважила, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №640/8010/20 зроблено загальний висновок про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності інших осіб. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Таким чином, твердження позивача, на які він посилається в обґрунтування причин пропуску строку не можуть відтерміновувати початок відліку строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 вказує, що за господарський номер АДРЕСА_1 йому було відомо, а посилання на дії ОСОБА_2 , не змінюють час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення, а свідчить про байдужість позивача вчиняти активні дії щодо реалізації права у позасудовому чи судовому порядку.

Крім того, позивачем не обґрунтовано неможливості вжиття активних дій у період з 2021 року і до грудня 2024 року задля з`ясування правових підстав присвоєння поштової адреси АДРЕСА_1 новозбудованому житловому будинку в м. Косів.

Відтак, позивач не обґрунтував дотримання строків звернення до суду та не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви у строк, встановлений процесуальним законом.

Суд зауважує, що законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

До того ж, суд вважає за необхідне наголосити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строк звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, частиною 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 15 вказаної статті встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

В зв`язку із вищенаведеним, оскільки позивачем подано позовну заяву після закінчення строків, встановлених законодавством, а наведені в заяві, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не визнані судом поважними, суд дійшов висновку, що даний позов слід залишити без розгляду.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 120, 122, 123, 240, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Косівської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Косівської міської ради №66-1 від 22.12.2020, з підстав визначених у заяві від 10.04.2025 про поновлення процесуального строку.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Косівської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Косівської міської ради №66-1 від 22.12.2020 - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Суддя Микитин Н.М.