Справа № 580/382/24
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/382/24 Суддя (судді) першої інстанції: Руденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із грошового забезпечення з 26 червня 2021 року по 20 грудня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з його грошового забезпечення за крайні два місяці, що передують його звільненню, в розмірі середнього заробітку за 6 (шість) місяців наступних після місяця звільнення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт вважає, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу Законів про працю України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу Законів про працю України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Покликається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі № 560/6960/23, від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22.

Позивач наголошує, що підставою для звернення до суду в рамках адміністративної справи № 580/7586/21 були протиправні дії відповідача щодо несвоєчасної виплати при звільненні компенсації за піднайом житла в сумі 1 622,29 грн. Підставою для звернення до суду в рамках адміністративної справи № 580/382/24 є протиправні дії відповідача щодо виплати індексації грошового забезпечення в сумі 85 169,97 грн, дата виплати 20 грудня 2023 року.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, тому що питання виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні було вирішено у справі № 580/7586/21.

Відповідач вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 червня 2021 року № 126 виключений із списків частини та знятий з усіх видів забезпечення з 26 червня 2021 року, яким серед іншого наказано виплатити грошову компенсацію за піднайом житла по 26 червня 2021 року (а. с. 8 та зворот).

У жовтні 2021 року Черкаський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 580/7586/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення із позивачем своєчасного та повного розрахунку у день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2021 року по 09 вересня 2021 року, обчислений відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 580/7586/21 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 580/7586/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного та повного розрахунку у день звільнення з військової служби;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15,82 грн (п`ятнадцять гривень вісімдесят дві копійки);

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі № 580/7586/21 касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 580/7586/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.

В грудні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за грудень 2015 року без застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, за період з 01 березня 2018 року по 26 червня 2021 року без урахування абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу, індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу, індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу, індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 червня 2021 року із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з щомісячною виплатою 3 976,79 грн;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 з січня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 580/10272/21 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року без застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу;

- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 580/10272/21:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення;

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено скасовано, та прийнято у вказаній частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01 березня 2018 року по 26 червня 2021 року без урахування абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 червня 2021 року із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 з січня 2016 року по день фактичного розрахунку;

- в іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 580/10272/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 580/10272/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Як не заперечується сторонами у справі, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 580/10272/21 відповідач 20 грудня 2023 року нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Представник позивача звернулася до відповідача із зверненням від 23 грудня 2023 року щодо виплати, зокрема, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а. с. 6).

Відповідач листом від 28 грудня 2023 року № 36/3431 повідомив позивача, що судове рішення у справі № 580/10272/21 виконано. Зазначив, що підстави для застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України відсутні. Повідомив позивача, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою коштів при звільненні буде здійснена за наявного фінансування (а. с. 7).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2024 року № 350/205/128/33/3 позивачу за рішенням суду була нарахована індексація з грудня 2015 року по лютий 2018 року в сумі 85 169,97 грн. Дата виплати 20 грудня 2023 року (а. с. 29).

Вважаючи що має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що питання виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні було вирішено у справі № 580/7586/21. В той же час, стаття 117 Кодексу Законів про Працю України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Водночас ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем (у цьому випадку в/ч НОМЕР_1 ) строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ця позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 та була підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 810/1549/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 805/2948/17-а, від 08 листопада 2018 року у справі № 821/1333/16, від 16 квітня 2020 року у справі № 822/3307/17, від 20 травня 2020 року у справі № 816/1640/17, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18.

Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання строків повного проведення розрахунку при звільненні з військової служби, а також не встановлено правових наслідків недотримання такого строку, судова колегія приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладався, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 240/222/20, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а, від 09 жовтня 2020 року у справі № 580/3988/19, від 03 серпня 2021 року у справі № 580/278/19.

За приписами статті 116 КЗпП України (у редакції до 01 липня 2022 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції до 01 липня 2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ, набрав чинності з 19 липня 2022 року) положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 виклав правову позицію щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-ІХ у подібних правовідносинах, яку надалі підтримано Верховним Судом у постановах від 31 жовтня 2023 року у справі № 240/15141/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 14 березня 2024 року у справі № 560/6960/23.

Зокрема, Верховний Суд зазначав, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, ураховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Також, наголошено, що за певних умов, суд може зменшити розмір відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року та від 26 лютого 2020 року у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17. А також, Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2024 року у справі № 560/6962/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22.

Водночас Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Так, позивач просить здійснити виплату середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні з 26 червня 2021 року по 20 грудня 2023 року. В той же час, як встановлено вище, на виконання судового рішення у справі 580/7586/21, позивачу були вже виплачені суми середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні за період до 09 вересня 2021 року (включно).

Колегія суддів зважаючи на встановлені обставини, приходить до переконання, що у даній справі спірний період порушення прав позивача тривав з 10 вересня 2021 року по 19 грудня 2023 року.

Отже спірні правовідносини охоплюють період, який виник, як до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, так і після 19 липня 2022 року.

Як наслідок, період з 10 вересня 2021 року до 18 липня 2022 року (включно) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. Період з 19 липня 2022 року до 19 грудня 2023 року (включно) регулюється чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний підхід застосовано у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Абзацом третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом "б" пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 розділу VI Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матерів справи, грошове забезпечення позивача за квітень та травень 2021 року, тобто за два останні повні місяці перед звільненням, становить 31 787,30 грн: 15 893,65 грн за квітень 2011 року та 15 893,65 грн за травень 2021 року, середньоденна заробітна плата становить 521,10 грн (31 787,30 грн/61, де 61 кількість календарних днів у квітні-травні 2021 року).

Зважаючи на кількість днів затримки розрахунку у період з наступного дня після виплати середнього заробітку за невчасну виплату суми за піднайом житла (10 вересня 2021 року) по 18 липня 2022 року (набрання чинності Законом № 2352-ІХ), то у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, середній заробіток за вказаний період має становити 162 584,22 грн (521,10 грн*312 днів).

Як встановлено вище, позивачу при звільненні була виплачена сума в розмірі 170 632,49 грн. На виконання судового рішення у справі № 580/10272/21 відповідач 20 грудня 2023 року нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року в сумі 85 169,97 грн.

Зважаючи на те, що сума виплаченої позивачу на виконання рішень суду грошового забезпечення 85 169,97 є значно меншою порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку за вищевказаний період (162 584,22), в той же час складає майже половину суми, яка була виплачена позивачу при звільненні (170 632,49 грн), колегія суддів приходить до висновку про необхідність пропорційного зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми 40 646,06 грн (1/4 від розміру простроченої заборгованості роботодавця в сумі 162 584,22 грн).

Щодо періоду з 19 липня 2022 року по 19 грудня 2023 року, до якого застосовується обмеження строком виплати у 6 місяців, колегія суддів зазначає наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, при звільнені позивачу було виплачено 170 632,49 грн грошового забезпечення.

З врахуванням суми виплаченої позивачу на виконання рішень суду індексації грошового забезпечення 85 169,97 грн, сума усіх належних позивачу при звільненні виплат мала становити 255 802,50 грн (170 632,49 грн +85 169,97 грн).

Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 255 802,50 (що становить 100%), з них в день звільнення фактично виплачено 170 632,49 грн (що становить 67% від суми усіх належних на день звільнення виплат), а сума невиплаченого грошового забезпечення складає - 85 169,97 грн (що становить 33% від суми усіх належних на день звільнення виплат).

Період затримки розрахунку при звільненні з 19 липня 2022 року, враховуючи обмеження строком виплати у 6 місяців, складає 185 дні, тому середній заробіток за вказаний період має становити 96 403,50 грн (521,10 грн*185), що становить 100%.

Виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 31 813,15 грн (33% від 96 403,50 грн).

Підсумовуючи, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 72 459,21 грн (40 646,06 + 31 813,15 грн).

Враховуючи встановлені обставини та висновки Верховного Суду у подібній категорії спорів, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, у зв`язку з несвоєчасним проведення розрахунку при звільненні на відповідача покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Верховного Суду, колегія судів приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття постанови про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 1 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в сумі 72459 (сімдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 21 копійка з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку