Справа № 160/1654/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокуСправа №160/1654/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 від 29.10.2024р. та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2025р. (згідно відомостей Укрпошта) Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 від 29.10.2024р.;

- зобов`язати відповідача внести зміни до Реєстру платників єдиного податку шляхом виключення запису «виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 жовтня 2024 року».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.04.2019р. по 31.12.2021р. він, як суб`єкт підприємницької діяльності, був платником єдиного податку ІІ групи спрощеної системи оподаткування, а з 01.01.2022р. перейшов на Ш групу спрощеної системи оподаткування, здійснює свою діяльність з надання послуг з доступу до мережі Інтернет. 30.09.2024р. посадовою особою відповідача було проведено камеральну перевірку позивача за результатами якої був складений акт за №62958/04-36-24-16/ НОМЕР_1 за висновками якого встановлено, що позивач не має права знаходитись на спрощеній системі оподаткування, а відповідно до абз.5 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України станом на 30.09.2024р. зобов`язаний подати заяву про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування. На підставі вказаного акту перевірки було прийнято оспорюване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку. Позивач не погоджується із наведеним рішенням, вважає його протиправним з підстав того, що перелік видів діяльності, здійснення яких не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування, міститься у п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, які не містили заборони з обраного ним виду діяльності 61.90 і 61.10 надання послуг з доступу до мережі Інтернет, тому відповідачем і було зареєстровано його як платника єдиного податку ІІ групи у період з 01.04.2019р. по 31.12.2021р. та зазначив, що таку діяльність він здійснював аж до 01.01.2022р. Надалі, Законом №1914-ІХ від 30.11.2021р. були внесені зміни до Податкового кодексу України за якими з 01.01.2022р. платники єдиного податку ІІ групи не могли надавати послуги доступу до мережі Інтернет, що і спонукало його подати заяву про перехід на Ш групу спрощеної системи оподаткування з 01.01.2022р., яка була відповідачем задоволена, що, на переконання позивача, свідчить про те, що контролюючі органи не знайшли підстав для відмови у задоволенні його заяви та обраних ним видів діяльності. При цьому, позивач вказав на те, що абз.8 п.п.291.5 ст.291 ПК України не зазнав змін. Також позивач зазначив і про порушення відповідачем процедури прийняття оспорюваного рішення, оскільки таке рішення було прийнято на підставі акту камеральної перевірки, що не відповідає предмету камеральної перевірки, визначеному у п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, тобто, вважає, що наведені норми податкового законодавства не передбачають можливості виявлення порушень вимог ст.ст.291, 298 ПК України при проведенні камеральних перевірок, тому таке рішення, прийняте на підставі акту перевірки, предмет якого не передбачений ПК України, повинно бути визнано протиправним. Окрім того, позивач посилається і на те, що акт камеральної перевірки не містить переліку конкретних видів діяльності, що ним здійснювалися в порушення норм абз.8 пп.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, не містить інформації про дату порушення норм ПК України з його боку і документів, що підтверджують такі порушення. За викладеного, позивач вважає, що із 01.01.2022р. заборона на надання послуг по доступу до мережі Інтернет стосується лише платників єдиного податку І, ІІ та ІУ груп спрощеної системи оподаткування, у платників ІІІ групи таких обмежень не має, тому вважає оспорюване рішення про анулювання реєстрації його платником єдиного податку протиправним та просив його скасувати. У відповіді на відзив від 18.02.2025р. позивач посилається на ті ж самі підстави, що і у позові, додатково зазначив, що порушення глави ХІУ ПКУ можуть бути виявлені лише при проведенні документальної перевірки, а не камеральної (а.с.1-9,44-52, 92-94).

Ухвалою суду від 27.01.2025р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази дотримання процедури камеральної перевірки, що стало наслідком прийняття оспорюваного рішення та докази виключення позивача із Реєстру платників єдиного податку з 01.10.2024р. з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.38).

На виконання вищезазначених вимог ухвали суду, 10.02.2025р. засобами поштового зв`язку від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю посилаючись на те, що предметом камеральної перевірки від 30.09.2024р. було питання порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення видів діяльності, яке не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування. Згідно з даними ІС ДПС України основний вид діяльності позивача згідно з КВЕД ДК 009:2010 61.10 «Діяльність у сфері проводового електрозв`язку»; 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку»; 62.09 «Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем». У період з 01.04.2019р. по 30.09.2024р. застосовував спрощену систему оподаткування, а саме: є платником єдиного податку 3 групи. ГУ ДПС було складено акт камеральної перевірки від 30.09.2024р. з питань порушення позивачем вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, на підставі якого було прийнято оспорюване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача від 29.10.2024р. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що суб`єкти господарювання, які в рамках надання послуг у сфері електронних комунікацій здійснюють технічне обслуговування та експлуатацію відповідних мереж, у тому числі надають доступ до таких мереж, не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи з 01.01.2022р., набрання чинності Законом №1089-ІХ та відповідно до абз.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, а також і Наказу Державного комітету статистики України від 23.12.2011 №396. Таку позицію ДПС України, викладену у листі від 01.07.2024р. за №1288/4/99-00-24-01-03-04 щодо неможливості застосування ФОП спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності при постачанні електронних комунікаційних послуг, підтримано і листом Міністерства фінансів України від 05.07.2024р. №11220-04-62/20255. Також у відзиві на позов відповідачем наголошено, що анулювання платника єдиного податку ІІІ групи позивача з виключенням його з відповідного Реєстру платників відбулося у зв`язку з провадженням ним заборонених видів господарської діяльності, визначених п.8 п.п.291.5.1 ст.291.5 ст.291 ПК України, що було відображено в декларації позивача. А згідно п.п.3 п.299.10 ст.299, п.п.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України передбачено, що реєстрація платника єдиного податку може бути анульована у разі встановлення під час перевірки порушення платником єдиного податку І-ІІІ груп вимог, встановлених цією главою. Таке анулювання проводиться за рішенням контролюючого органу, прийнятим на підставі акту перевірки (п.299.11 ст.299 ПК України), а саме: здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування. Відповідна перевірка була проведена на підставі п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України. Отже, на переконання відповідача, фізичні особи-підприємці, які обрали вищевказані КВЕД -2010 та надають електронні комунікаційні послуги, не мають права застосовувати спрощену систему оподаткування, тому підстави для скасування оспорюваного рішення відсутні. У додаткових поясненнях від 18.02.2025р. представник відповідача послався на ті ж самі приписи податкового законодавства, які наведені у відзиві на позов та просив звернути увагу на позицію Третього апеляційного адміністративного суду у постанові від 30.01.2025р. у справі №160/21398/24, у якій прийнято до уваги вищенаведений лист Міністерства фінансів України від 15.05.2024р. №11210-09-62/15425, яким підтримано позицію ДПС України щодо неможливості застосування юридичними особами спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності при постачанні електронних комунікаційних послуг та позицію при розгляді справи №160/31006/24 (а.с.57-61, 87-98).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з необхідністю детального вивчення матеріалів справи, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою суду від 16.04.2025р. розгляд даної справи було продовжено до 16.04.2025р. на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.98).

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 16.04.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 18.03.2019р. зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПС, що підтверджується копіями паспорту позивача, Виписки з ЄДРПОУ від 19.03.2019р. (а.с.11-13).

З 01.04.2019р. по 31.12.2021р. позивач як фізична особа-підприємець, перебував на спрощеній системі оподаткування ІІ групи, що підтверджено копією Витягу з Реєстру платників єдиного податку від 20.03.2019р. №441 (а.с.14).

28.12.2021р. позивачем до контролюючого органу була подана заява про застосування спрощеної системи оподаткування зі змісту якої видно, що метою подання такої заяви був перехід позивача зі спрощеної системи оподаткування ІІ групи на систему спрощеного оподаткування ІІІ групи (а.с.70-71).

Згідно змісту згаданої заяви позивача, копії Витягу з реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг, виданого ЦКЕК №104-676/104 від 31.01.2023р. на підставі повідомлення позивача від 09.01.2023р., реєстраційних даних щодо видів діяльності, позивачем були обрані наступні види діяльності за КВЕД: 61.10 діяльність у сфері проводового електрозв`язку (основна); 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку; 62.09 інша діяльність у сфері інформаційних технологій і ком`пютерних систем (а.с.15-16,70-72).

30.09.2024р. посадовою особою контролюючого органу на підставі п.299.10 ст.299 ПК України було проведено аналіз щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за результатами якого був складений Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування за №62958/04-36-24-16/ НОМЕР_1 (а.с.17-18,68).

За результатами камеральної перевірки були встановлені порушення, за які передбачено анулювання: ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги абз. 5 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 ст.291 ПК України щодо застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: здійснення діяльності з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводного доступу до телекомунікаційних мереж з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж. Відповідно до абз.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Кодексу такий платник зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів з першого числа місяця за податковим звітним періодом, у якому здійснювались такі види діяльності. Станом на 30 вересня 2024 року заява на відмову від застосування спрощеної системи оподаткування не подана про що свідчить зміст наведеного Акту камеральної перевірки від 30.09.2024р. (а.с.17-18,68).

08.10.2024р. позивачем до контролюючого органу були подані Заперечення на акт камеральної перевірки №62958/04-36-24-16/ від 30.09.2024р. за результатами розгляду яких висновки згаданого акту камеральної перевірки залишені без змін про що повідомлено позивача листом ГУ ДПС «Про результати розгляду заперечення» від 22.10.2024р. №73438/6/04-36-24-16-11 (20-29).

Надалі, на підставі вищенаведеного Акту камеральної перевірки, за порушення позивачем вимог абз. 8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, а саме: обрані види діяльності здійснення яких не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, відповідно до абз.3 пункту 299.10 та пункту 299.11 статті 299 ПК України, посадовою особою контролюючого органу було прийнято Рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.10.2024р. за №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 , шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , з 01 жовтня 2024 року, про що свідчить копія наведеного рішення (а.с.19,69).

Згадане рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.10.2024р. позивачем було оскаржено шляхом подання відповідної скарги до ДПС України за результатами розгляду якої вказаним органом прийнято рішення про результати розгляду скарги від 03.01.2025р. №140/6/99-00-06-03-03-06 за яким оспорюване рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 29.10.2024р. було залишено без змін, а скарга без задоволення (а.с.30-33).

Правомірність прийняття відповідачем рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.10.2024р. за №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 , є предметом спору у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

З приводу порушення контролюючим органом процедури прийняття оспорюваного рішення, яка полягає у не проведенні документальної перевірки платника податків-позивача, що є одною із підстав заявленого позову, суд зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Глава 1 розділу XIV Податкового кодексу України регулює питання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України встановлено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За приписами підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Згідно з пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

В той же час, пунктом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України передбачено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють: діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Із аналізу наведених приписів податкового законодавства слідує, що виявлення порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України можливе лише під час проведення перевірок.

Так, у відповідності до вимог пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити, зокрема, камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також можуть бути:

1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);

2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних;

3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах;

4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2,3частини першої та пунктом 10частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні";

5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3цього Кодексу;

6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки;

7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3цього Кодексу;

8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2статті 44-1цього Кодексу;

9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2цього Кодексу;

10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3статті 44-1,підпунктів 6-8підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу;

11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.

В той же час, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків п.п.75.1.2 п.75.1 статті 75 ПК України.

Як зазначалося вище, і п.299.11 ст.299 ПК України містить таку умову для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, як порушення платником єдиного податку вимог, встановлених главою 1 розділу ХІУ ПК, які мають бути виявлені відповідним контролюючим органом лише під час перевірок.

Окрім того, слід зазначити, що із аналізу вищенаведених приписів ст.75 ПК України, якими врегульовані підстави, предмет камеральних та документальних перевірок випливає, що камеральні перевірки можуть бути проведені за виключним переліком предмету камеральної перевірки, що наведений у згаданій вище нормі, та цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, такий предмет камеральної перевірки, як порушення платником єдиного податку умов перебування на спрощеній системі оподаткування, у наведеному переліку відсутній.

А отже, із системного аналізу вище наведених приписів, суд приходить до висновку, що порушення платником єдиного податку умов перебування на спрощеній системі оподаткування, не може бути предметом камеральної перевірки в силу вищенаведених приписів п.п.75.1.1, п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.299.11 ст.299 ПК України.

Питання необхідності проведення у спірних правовідносинах (анулювання реєстрації платника єдиного податку) саме документальних (а не камеральних) перевірок неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом.

Так, Верховний Суд при розгляді подібних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26 лютого 2019 року у справі №805/1396/17-а, від 05 лютого 2019 року у справі №805/206/17-а, від 24 січня 2019 року у справі №813/1346/18, від 05 червня 2018 року у справі №813/4266/17).

Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Такий же правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладений у його постанові від 18.03.2025 року у справі №160/21398/24, який є застосовним у даних спірних правовідносинах в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повертаючись до обставин цієї справи, із наявних у ній копій документів встановлено, що матеріали справи не містять доказів проведення контролюючим органом саме документальної перевірки позивача.

Разом з тим, Акт камеральної перевірки від 30.09.2024р. №62958/04-36-24-16/, за результатами якого прийняте спірне рішення, інформації щодо виду та підстав перевірки, взагалі не містить (а.с.17-18, 68).

Так, зі змісту наведеного Акту камеральної перевірки вбачається, що у ньому зазначено про те, що податковим інспектором на підставі п.299.10 ст.299 ПК України проведено аналіз (а не перевірку) щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування; зазначено перелік документів та відомості з інформаційних баз даних, використаних під час проведення такого аналізу: Виписка з ЄДРПОУ №0026518 від 18.03.2019р., заява про обрання спрощеної системи оподаткування №58300 від 28.12.2021р., ІТС «Податковий блок», податкова декларація платника єдиного податку- фоп за 1 півріччя 2024р. № від 15.07.2024р.

Також у графі 14 зазначеного Акту камеральної перевірки містяться відомості і про види господарської діяльності позивача, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування або не відповідають вимогам організаційно-правових форм господарювання п.п.5 п.п.298.2.3, п.298.2 ст.298 Кодексу та п.299.11 ст.299 Кодексу, а саме: 61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку, 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку.

Далі, в графі 20 під назвою: «За результатами перевірки встановлені порушення, за які передбачено анулювання відповідно» у цьому Акті камеральної перевірки процитовані приписи абз. 5 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291, абз.5 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Кодексу.

За результатами цитування вказаних вище актів, податковий інспектор дійшов висновку, що позивач не має права застосовувати спрощену систему оподаткування Ш групи, тому за рішенням контролюючого органу останній підлягає виключенню з Реєстру платників єдиного податку третьої групи з 01 жовтня 2024р. (а.с.17-18,68, 19,69).

Разом з тим, слід зазначити, що досліджений вище Акт камеральної перевірки, на підставі якого прийнято спірне рішення, взагалі не відображає зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень.

З описової частини Акту камеральної перевірки не зрозуміло в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення.

Зміст Акту камеральної перевірки від 30.09.2024р. свідчить, що податковим органом не наведено жодного доводу, який би підтверджував здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платниками єдиного податку третьої групи.

В свою чергу, неповнота висновків Акту камеральної перевірки, виключає можливість стверджувати про здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платниками єдиного податку третьої групи та фактично унеможливлює та позбавляє можливості здійснити аналіз правових норм в межах конкретних правовідносин.

У даному контексті суд зазначає, що Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків затверджений наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745 (далі - Порядок №727).

Згідно з підпунктом 1 розділу ІІ вказаного Порядку №727 встановлено, що результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Пунктами 3-5 зазначеного розділу Порядку №727 передбачено, що акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У ньому викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів. Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Суд наголошує на тому, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акту перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акту перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акту перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акту перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.

Про обов`язок деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки акцентує увагу в численних рішеннях і Верховний Суд, зокрема в постанові від 26 червня 2023 року у справі №815/6819/14.

Враховуючи наведене та проведений вище аналіз Акту камеральної перевірки від 30.09.2024р. за №62958/04-36-24-16/, що був підставою для прийняття спірного рішення, слід дійти висновки, що згаданий акт вищенаведеним вимогам Порядку №727 не відповідає, а відповідно, не може бути належним та допустимим доказом у розумінні ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки він (акт) одержаний контролюючим органом з порушенням вищенаведеної процедури, встановленої законом.

Наведений правовий висновок відповідає і правовому висновку, викладеному у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, де Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Зміст висновків наведеної постанови свідчить про те, що, установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду.

За таких обставин, оспорюване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №№66753/04-36-24-16/ від 29.10.2024р. стосовно позивача з підстав порушення вищенаведеної процедури його прийняття, підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.

Окрім того, у спірних правовідносинах суд також має обов`язок вирішити і питання правомірності застосування позивачем спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності третьої групи, обраної позивачем за його заявою від 28.12.2021р., що фактично є предметом цього спору.

Згідно копії згаданої заяви позивача від 28.12.2021р. та реєстраційних даних позивача, основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивача у справі) є 61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку, 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку (а.с.70-72).

В той же час, у п.п.8 п.п.291.5.2 п.291.5 ст. 291 ПК України наведено перелік послуг, за якими юридичні особи та фізичні особи-підприємці не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої групи, які здійснюють свою діяльність, а саме:

- діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності);

- діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного);

- діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного);

- діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку;

- діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Тобто, законодавцем визначено підстави, за наявності яких суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи, зокрема, ті які здійснюють діяльність з надання послуг поштового зв`язку (крім кур`єрської діяльності), телефонного зв`язку (фіксованого з проводним та безпроводним доступом, рухомого), з надання іншим особам послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Єдиним органом виконавчої влади, який має повноваження встановлювати види та опис електронних комунікаційних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку (НКЕК).

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про електронні комунікації» (надалі також - Закон №1089-IX) суб`єкти господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність як постачальники електронних комунікаційних мереж та/або послуг, повинні протягом місяця від початку такої діяльності надіслати до регуляторного органу повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій (далі - повідомлення). Подальше здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій без подання повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій забороняється. Обов`язок з надання повідомлення не поширюється на надання послуг міжособистісних електронних комунікацій без використання ресурсу нумерації.

Згідно пункту 8 частини 3 статті 16 Закону №1089-IX повідомлення надсилається шляхом заповнення електронної форми на електронній регуляторній платформі із застосуванням засобу кваліфікованого електронного підпису та має містити, зокрема, таку інформацію як вид та опис електронних комунікаційних послуг. Інформація вноситься до повідомлення шляхом проставляння відмітки навпроти найменування відповідного виду послуг чи доступу. У разі відсутності в орієнтовному переліку видів електронних комунікаційних послуг, затвердженому регуляторним органом, послуги, яку надає суб`єкт господарювання, вид та опис такої послуги надаються в довільній формі.

На виконання зазначених вимог статті 16 Закону №1089-IX прийнято постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 20.04.2022 №30 «Питання ведення реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 07.05.2022 за №502/37838, якою затверджено Орієнтовний перелік видів електронних комунікаційних послуг (у редакції постанови НКЕК від 21.09.2022 №168) (надалі також - Орієнтовний перелік). Орієнтовний перелік містить 18 видів електронних комунікаційних послуг.

В рішенні від 03.04.2024 № 170 «Про надання офіційного узагальненого роз`яснення щодо деяких питань визначення видів електронних комунікаційних послуг» Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку зазначено, що при поданні повідомлення суб`єкт господарювання, який надає електронні комунікаційні послуги самостійно визначає необхідний перелік видів електронних комунікаційних послуг згідно з Орієнтовним переліком, а в разі відсутності в Орієнтовному переліку послуги, яку надає суб`єкт господарювання, вид та опис такої послуги надаються ним в довільній формі.

На підставі поданих суб`єктами господарювання повідомлень, НКЕК веде в електронному вигляді Реєстр постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг, за встановленими нею порядком та формою. Реєстр постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг розміщений у відкритому доступі на офіційному веб-сайті НКЕК.

Постачальники електронних комунікаційних мереж та/або послуг у встановленому порядку отримують витяги з Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг, які зокрема містять інформацію про код, вид та опис електронних комунікаційних послуг та код юридичних осіб за Єдиним державним реєстром підприємств і організацій України, або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) - для фізичних осіб - підприємців.

Єдиним ресурсом, де відображаються актуальні дані про постачальників електронних комунікаційних мереж та/або послуг, в тому числі про надання того чи іншого виду послуг у сфері електронних комунікацій, є Реєстр постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг. Документом, який може підтвердити право суб`єкта господарювання на надання того чи іншого виду послуг у сфері електронних комунікацій, є Витяг з Реєстру, наданий уповноваженими посадовими особами НКЕК.

Закон України «Про телекомунікації» втратив чинність 01.01.2022.

Раніше, Законом України від 18.09.2019 №102-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» було припинено ліцензування діяльності у сфері телекомунікацій, що здійснювалась на виконання Закону України «Про телекомунікації» та передбачала ліцензування наступних видів діяльності у сфері телекомунікацій: діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного); діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного); діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку; діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

01.01.2022 набрав чинності Закон №1089-IX, який не передбачає згаданих видів діяльності та, відповідно, в Орієнтовному переліку такі види діяльності відсутні.

Водночас, окремі норми актів законодавства України лишаються не приведеними у відповідність до Закону №1089-IX, який прийнято з метою імплементації актів права ЄС, зокрема Директиви 2018/1972 Європейського парламенту і ради від 11.12.2018 «Про запровадження Європейського кодексу електронних комунікацій».

Так, зазначені застарілі назви видів діяльності у сфері телекомунікацій, ще містяться у абзаці 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України.

За визначеннями, наведеними в частині 1 статті 1 Закону України «Про телекомунікації»:

- послуга доступу до мережі Інтернет - електронна комунікаційна послуга, що забезпечує доступ до мережі інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого (термінального) обладнання, що використовується;

- електронна комунікаційна послуга - послуга, що полягає в прийманні та/або передачі інформації через електронні комунікаційні мережі, крім послуг з редакційним контролем змісту інформації, що передається за допомогою електронних комунікаційних мереж і послуг;

- оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж;

- провайдер телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій без права на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку.

Пунктом 70 статті 2 Закону №1089-IX визначено, що оператор електронних комунікацій (оператор) - суб`єкт господарювання, який володіє, здійснює експлуатацію та управління електронними комунікаційними мережами та/або пов`язаними засобами. У разі постачання електронних комунікаційних мереж оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних мереж. У разі постачання електронних комунікаційних послуг оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних послуг.

Згідно з пунктом 87 статті 2 Закону №1089-IX постачальник електронних комунікаційних послуг - суб`єкт господарювання, який фактично надає та/або має право надавати електронні комунікаційні послуги на власних мережах та/або на мережах інших постачальників електронних комунікаційних послуг, та з пунктом 85 цієї статті постачальник електронних комунікаційних мереж - суб`єкт господарювання, який надає послуги доступу до електронної комунікаційної мережі, що знаходиться в його володінні, та до пов`язаних з нею засобів, або з використанням віртуальних мереж.

Тобто, відповідно до Закону № 1089-IX будь-який оператор електронних комунікацій може бути постачальником електронних комунікаційних мереж та/або послуг, але не кожен постачальник електронних комунікаційних послуг є оператором електронних комунікацій.

Згідно повідомлення позивача про початок здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій, поданого позивачем 09.01.2023р., значиться як постачальник електронних комунікаційних послуг з надання послуги доступу до мережі Інтернет (код послуги ІА.S1 - послуга доступу до мережі інтернет з таким описом: послуга, що забезпечує доступ до мережі інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого (термінального) обладнання, що використовується) про що свідчить зміст Витягу НКЕК за №104-676/104 від 31.01.2023р. (а.с.15-16).

В Орієнтовному переліку видів електронних комунікаційних послуг, надано такі визначення:

- послуги доступу до мережі Інтернет (код послуги IA.S1) - послуга, що забезпечує доступ до мережі Інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого (термінального) обладнання, що використовується;

- послуга технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж (код послуги OS.S1) - послуга з підтримки у працездатному стані обладнання електронних комунікаційних мереж в процесі його експлуатації, при якому воно здатне виконувати задані функції, зберігаючи задані значення параметрів у межах, які встановлені в нормативно-технічній документації; експлуатації електронних комунікаційних мереж. При цьому, обираючи вид послуги з кодом OS.S1 суб`єкт господарювання має обрати такі уточнення щодо експлуатації електронних комунікаційних мереж: інших постачальників електронних комунікаційних мереж; інших суб`єктів господарювання.

Враховуючи наведене слід зазначити, що послугою є надання (передача) третім особам певного блага.

Отже, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж передбачає надання послуг третім особам (постачальникам електронних комунікаційних мереж чи іншим суб`єктам господарювання) технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, і не включає в себе технічне обслуговування і експлуатацію власних електронних комунікаційних мереж.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що обмеження перебування на спрощеній системі оподаткування згідно абз.8 пп.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України стосується виключно суб`єктів, які безпосередньо здійснюють ті види діяльності, які прямо зазначені у ПК України, а саме: Поштовий зв`язок, Телефонний зв`язок, Діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.

Також судом враховується і те, що відповідно до положень розділу 1 Сфера застосування вступної частини до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457, КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Водночас Класифікація є механізмом спільної мови, що має використання в багатьох інших, нестатистичних сферах (соціальному та податковому регулюванні, ліцензуванні, системі тарифів тощо), проте, не завжди адаптована до цього повною мірою. Отже, Класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв`язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ.

Використання КВЕД для статистичних потреб передбачає дотримання методологічних правил, структури класифікації та визначених меж між позиціями, структурних зв`язків між класифікаціями діяльності, продукції та товарів зовнішньоекономічної діяльності, методу "зверху-вниз" (top-down) щодо основного виду діяльності, визначень статистичних одиниць тощо.

Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.

Отже, види діяльності у сфері електронних комунікацій, передбачені в Орієнтовному переліку можуть не збігатися з КВЕД, та такий збіг або його відсутність не створює прав та обов`язків для суб`єктів господарювання та жодні правові наслідки зазначеного відсутні.

Таким чином, оскільки позивач не здійснює видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, підстави для виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку у відповідача були відсутні.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірне рішення відповідача від 29.10.2024р. №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 слід визнати протиправним та скасувати.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, у ході судового розгляду даної справи правомірність прийняття оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.10.2024р., з урахуванням встановлених судом вище обставин та аналізу наведеного чинного законодавства, належними, достатніми та допустимими доказами, відповідачем не доведена.

Є безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача з приводу необхідності застосування судом позиції ДПС України, викладеної у листі від 01.07.2024р. за №1288/4/99-00-24-01-03-04 щодо неможливості застосування ФОП спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності при постачанні електронних комунікаційних послуг, підтриману листами Міністерства фінансів України від 05.07.2024р. №11220-04-62/20255, від 15.05.2024р. №11210-09-62/15425, з огляду на те, що вказані листи є лише листуванням між двома суб`єктами органів державної влади, не є ні нормативно-правовими актами, ні законодавчими приписами, такі листи не можуть врегульовувати права та обов`язки суб`єктів господарювання, тому не заслуговують на увагу та не можуть бути обрані як пріоритетні у застосуванні над спеціальними нормами права, якими у даних правовідносинах є вищенаведені судом приписи чинного податкового законодавства, які регулюють відповідні спірні відносини та підлягають застосуванню у відповідності до вимог Конституції України.

Також судом критично надається оцінка доводам відповідача з приводу того, що реєстрація платника єдиного податку може бути анульована у разі встановлення під час перевірки порушення платником єдиного податку І-Ш групи, встановлених цією главою, оскільки документальної перевірки позивача відповідачем не проводилось (таких доказів суду не надано), а порушення умов перебування платника єдиного податку на спрощеній системі оподаткування не може бути предметом камеральної перевірки, про що свідчить вищенаведені приписи проаналізованого податкового законодавства та згаданої вище сталої судової практики, яка відповідачем не спростована.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і посилання відповідача про необхідність застосування у даних правовідносинах позиції Третього апеляційного адміністративного суду, викладеній у його постанові від 30.01.2025р. у справі №160/21398/24 та у справі №160/31006/24, з огляду на таке.

По-перше, постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у згаданих справах не є прецедентними у даний правовідносинах, тому застосування викладених у них правових позицій при розгляді подібних спорів процесуальним законом не передбачено.

По-друге, суд звертає увагу відповідача на те, що станом на момент розгляду даної справи рішення суду у справі №160/31006/24 ще не прийнято, чого не міг не знати представник відповідача, зазначаючи про це у відзиві на позов, а тому посилаючись на ці обставини допустив зловживання своїми процесуальними правами.

По-третє, постановою Верховного Суду від 18.03.2025р. у справі №160/21398/24 вказана постанову суду апеляційної інстанції скасована, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень та правові висновки цієї постанови є релевантними до даних правовідносин і враховані судом вище згідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Тому всі наведені вище доводи представника відповідача є неспроможними.

Інші аргументи та доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, уважно вивчені судом, проте, не беруться до уваги, оскільки не спростовують наведених вище висновків суду та згаданих вище правових висновків Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.10.2024р., суд приходить до висновку, що обставини, що слугували підставами для його прийняття, є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вище наведеними доказами, а тому спірне рішення є таким, що прийняте не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

А отже, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті спірного оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.10.2024р., були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання його протиправним та скасування.

Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача внести зміни до Реєстру платників єдиного податку шляхом виключення запису «виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з 01 жовтня 2024 року, то у цій частині, позовні вимоги, як похідні, також підлягають задоволенню з виходом за межі позовних вимог у даному випадку згідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, судом враховується те, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає на зміст пункту 19-3.1 статті 19-3, пунктів 299.1, 299.13 статті 299 ПК України, а також те, що нормами Податкового кодексу України не передбачена можливість звернення платника податків до контролюючого органу із заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до реєстру за наслідками скасування у судовому порядку як протиправного рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників єдиного податку.

Відтак, враховуючи висновки суду щодо протиправності рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.09.2024 №№66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 , слід зобов`язати відповідача поновити статус платника єдиного податку позивачу та внести відповідні відомості до реєстру платників єдиного податку з 01.10.2024, тобто з дати виключення з цього реєстру з метою недопущення порушення права позивача та повернення його у становище, яке існувало до винесення протиправного рішення.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. згідно ставки судового збору за подання позову майнового характеру, встановленої ст.4 Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем згідно платіжної інструкції № від 17.01.2025р.(а.с.10,37).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 від 29.10.2024р. та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку №66753/04-36-24-16/ НОМЕР_1 від 29.10.2024р.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а, ) поновити статус платника єдиного податку Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та внести відповідні відомості до реєстру платників єдиного податку з дати анулювання реєстрації з 01 жовтня 2024 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а, ) на користь Фізичній особі-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва