Справа № 460/12667/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/12667/24 пров. № А/857/4286/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я.,

Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 460/12667/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Комшелюк Т.О. в м. Рівне у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 всіх належних видів грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.06.2024 року по 08.08.2024 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу всі належні види грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.06.2024 року по 08.08.2024 року;

3) визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 29.10.2023 року по 20.08.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 29.10.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум;

5) зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 08.08.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024р. за статтею 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі Закон № 3460-ІХ) з урахуванням раніше виплачених сум;

6) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 29.10.2023 року по 08.08.2024 року із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (далі Порядок № 1078);

7) зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.10.2023 року по 08.08.2024 року із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078;

8) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення;

9) зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 всіх належних видів грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 червня 2024 року по 07 серпня 2024 року.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу всі належні види грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 червня 2024 року по 07 серпня 2024 року.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 08 серпня 2024 року із застосуванням пункту 5 Порядку № 1078.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 08 серпня 2024 року із застосуванням пункту 5 Порядку № 1078.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення за період затримки їх виплати, по дату фактичної виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині задоволених вимог, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що за спірний період з 01.06.2024 по 07.08.2024 грошове забезпечення не виплачувалось з огляду на те, що позивачем не надавався до військової частини висновок військово-лікарської комісії (далі також ВЛК) про потребу у тривалому лікування (понад чотири місяці). Не був наданий такий висновок і в суді. Законодавчі підстави для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів відсутні.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 29.10.2023 по 20.08.2024.

03.12.2023, під час виконання військових обов`язків по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі та стримуванні збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, внаслідок ворожого обстрілу в районі бойових дій, отримав мінно-вибухову травму, закрито черепно-мозкову травму, струс головного мозку, поранення.

Відповідачем не заперечується перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням у період з 03.12.2023 року по 03.04.2024 року.

Згідно відпускного квитка № 327 від 10.05.2024 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я терміном 30 днів з 10.05.2024 по 08.06.2024.

Згідно Виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 18881(24) позивач перебував у стаціонарі КП «РОКЛ ім. Ю Семенюка» РОР з 06.06.2024 по 18.06.2024.

Відповідно до Довідки ВЛК від 18.06.2024 року № 575 позивач на підставі статті: 81 графи ІІ Розкладу хвороб: Потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 2311/140 позивач знаходився на медичній реабілітації у відділені для реабілітаційної допомоги дорослим та дітям КП «КОБЛ імені М. Вервеги» РОР з 17.07.2024 по 06.08.2024.

21.08.2024 позивач звернувся до відповідача із зверненням щодо надання інформації про виплату грошового забезпечення з грудня 2023 року по липень 2024 року.

Листом від 14.09.2024 № 2878 відповідач повідомив, що за період з 03.12.2023 по 03.04.2024 (перебування на стаціонарному лікуванні, відпустці) було нараховано та виплачено позивачу додаткової винагороди всього у сумі 390645,15грн, в тому числі:

- за грудень 2023 року в розмірі 87096,77грн;

- за січень 2024 року в розмірі 93548,38грн;

- за лютий 2024 року в розмірі 100000,00грн;

- за березень 2024 року в розмірі 100000,00грн;

- за квітень 2024 року в розмірі 10000,00грн.

Також, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2024 року № 176 у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні у лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини старшому солдату ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення з 01.06.2024 року.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом першим статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Абзацом другим пункту 3 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Також пунктом 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260) визначено, що грошове забезпечення не виплачується:

- за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

- якщо виплачуються академічні стипендії;

- за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

- за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

- за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

- за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

- за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Апелянт зазначає, що для виплати позивачу всіх належних видів грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 червня 2024 року по 07 серпня 2024 року (період, який є спірним відповідно до позиції відповідача, викладеній в апеляційній скарзі) позивачу слід було не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування пройти огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні, оскільки висновок ВЛК про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

У справі наявна Довідка ВЛК від 18.06.2024 року № 575, яка підтверджує потребу позивача у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Відповідач заперечує як отримання такої довідки ВЛК, так і перебування позивача у відпустці у зв`язку з лікуванням у зазначений період.

Виходячи з матеріалів справи, висновок ВЛК щодо потреби позивача у лікуванні чи у відпустці для лікування у зв`язку з отриманим пораненням (травмою) у період після 17.07.2024 року, відсутній.

Отже, для збереження за позивачем у спірний період (з 01.06.2024 по 08.08.2024) передбаченого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ права на грошове та матеріальне забезпечення, він мав би перебувати у відпустці для лікування та/або лікуванні в закладах охорони здоров`я лише на підставі висновку ВЛК на строк, визначений у такому висновку.

Хоча матеріалами справи підтверджено, що позивач на законних підставах перебував у відпустці за станом здоров`я терміном 30 днів з 10.05.2024 по 08.06.2024 згідно відпускного квитка № 327 від 10.05.2024, однак висновок ВЛК про необхідність надання такої відпустки, що згідно наведеної вище правової норми є обов`язковою умовою для збереження за військовослужбовцем грошового та матеріального забезпечення, суду (як і відповідачу) не надано.

В подальшому (у період з 18.06.2024 по 17.07.2024 року) позивач мав би право на відпустку для лікування зі збереженням права на грошове та матеріальне забезпечення на підставі Довідки ВЛК від 18.06.2024 року № 575, однак суду не надано будь-яких доказів перебування позивача у зазначений період у відпустці, а факт такого перебування заперечується відповідачем, хоча саме останнім мав би бути виданий наказ про відпустку позивача.

Наведений вище абзац перший пункту 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ право військовослужбовця на збереження грошового та матеріального забезпечення обумовлює, зокрема перебуванням військовослужбовця у відпустці для лікування, а не лише правом на отримання такої відпустки.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем дій чи бездіяльності відповідача, які полягають у відмови надати позивачу відпустку для лікування, на яку він мав право.

Щодо періоду після 17.07.2024 року, то позивач не надав доказів проходження ним ВЛК, висновком якої визначалася потреба позивача у продовженні лікування після цієї дати.

Таким чином, слід погодитись з доводами апелянта про відсутність належних правових підстав для збереження за позивачем права на отримання грошового та матеріального забезпечення у спірний період.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2024 року по 08 серпня 2024 року апеляційний суд зазначає наступне.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та нарахування сум індексації визначено Порядком № 1078.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів).

Однак відповідно до положень статті 39 Закону № 3460-ІХ обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024.

Закон № 3460-ІХ має вищу юридичну силу над підзаконними актами, зокрема і над Порядком № 1078. Тому ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 3460-ІХ, а не Порядку № 1078.

У разі зростання посадового окладу (тарифної ставки) з січня 2024 року, сума індексації заробітної плати має визначатись з урахуванням положень пункту 5 Порядку № 1078, тобто значення індексу споживчих цін у січні приймається за 1 або 100 відсотків і для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 2024 року.

Отже, у разі зростання посадового окладу (тарифної ставки) з січня 2024 року, сума індексації заробітної плати має визначатись з урахуванням положень пункту 5 Порядку № 1078, тобто значення індексу споживчих цін у січні приймається за 1 або 100 відсотків і для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 2024 року.

У разі, якщо підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року не відбувається, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів здійснюється з січня 2024 року.

Право на індексацію грошових доходів настає, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 103% (абзац другий пункту 1-1 Порядку № 1078).

Абзацом третім пункту 1-1 Порядку № 1078 визначено, що індекс споживчих цін обчислюється Держстат) і публікується в офіційних періодичних виданнях не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним.

Індекси споживчих цін опубліковані Держстатом в газеті «Урядовий кур`єр» за: - січень 100,4% (№ 31 від 13.02.2024); лютий 100,3% (№ 52 від 12.03.2024); березень 100,5% (№ 74 від 11.04.2024); квітень 100,2% (№ 98 від 14.05.2024); травень 100,6% (№ 119 від 12.06.2024); червень 102,2% (№ 141 від 12.07.2024).

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Ураховуючи те, що індекс споживчих цін за червень опублікований в газеті Урядовий кур`єр 12.07.2024, і наростаючим підсумком з січня по червень перевищив 103% (103,8% за посадами працівників, у яких посадові оклади підвищені з 1 січня 2024 року ((100,0% (місяць підвищення приймається 100%) х 100,3% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2%) і 104,3% за посадами, працівників і військовослужбовців, у яких не відбулося підвищення посадових окладів, згідно із Законом № 3460-ІХ обчислення індексу споживчих цін провадиться з 1 січня 2024 року (100,4% х 100,3% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2%)) індексація нараховується в серпні.

Отже, індексації в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) підлягають грошові доходи (заробітна плата, грошове забезпечення), починаючи з серпня 2024.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки відповідача від 29.10.2024 № 1083, позивачу перебуваючи на службі у Частині в період з 01.01.2024 по 20.08.2024 (дата виключення зі списків частини) нараховано та виплачено індексацію грошових доходів в загальній сумі 54,60 гривень, а саме за період з 08.08.2024 по 20.08.2024 у сумі 54,60 гривень.

Відтак вимоги про нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період часу з 01.01.2024 по 20.08.2024 є безпідставними й до задоволення не підлягають.

Щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, то дана вимога є похідною від вищезаявлених, а тому також не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 460/12667/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар