Справа № 160/9538/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 квітня 2025 року Справа 160/9538/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.

за участі секретаря судового засідання Дубина Ю.О.

представника позивачів - Хаджиєва Аміна Шірван кизи, Халілов Ельвін Раясат огли

представника відповідача Кушнір А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як законного представника в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (про визнання протиправними та скасування рішень, -

УСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися з позовом до суду, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень відповідача Головного управління Державної міграційної служби номер 77815 від 18.08.2023 року про скасування посвідки № НОМЕР_1 від 07.10.2021 року на тимчасове проживання в Україні уродженки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 ;

визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень відповідача Головного управління Державної міграційної служби номер 018023 від 21.03.2025 року про примусове повернення до країни походження, з приписом покинути територію України у термін до 19.04.2025 року, уродженки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 03.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд залишити позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень відповідача Головного управління Державної міграційної служби номер 77815 від 18.08.2023 року про скасування посвідки № НОМЕР_1 від 07.10.2021 року на тимчасове проживання в Україні уродженки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 , оскільки позивач пропустив строк звернення до суду, який встановлений ст.122 КАС України. Оскаржуване рішення направлялось позивачу засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання позивача. Крім того, відповідач просить суд роз`єднати заявлені позивачем позовні вимоги, оскільки позивачем порушено вимоги ст. 172 КАС України.

Позивач у судовому засіданні вказав, що не пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки рішення Головного управління Державної міграційної служби номер 77815 від 18.08.2023 року про скасування посвідки № НОМЕР_1 від 07.10.2021 року отримав фактично нарочно лише 14.03.2025 року. До вказаної дати позивач не був обізнаний про прийняте рішення. Також позивач наголошує на тому, що не порушив вимоги ст. 172 КАС України та скористався вимогами ч.3 ст. 21 КАС України.

Відповідач у судовому засіданні підтримав заявлені клопотання.

Позивач у судовому засіданні заявив клопотання про визнання дій відповідача стосовно подачі відзиву на позовну заяву зловживанням процесуальним правом та повернення відзиву суб`єкту звернення, а також про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради.

Щодо клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено дві немайнові позовні вимоги, одна з яких підсудна окружного адміністративному суду (рішення Головного управління Державної міграційної служби номер 77815 від 18.08.2023 року про скасування посвідки № НОМЕР_1 від 07.10.2021 року), а інша місцевому загального суду як адміністративному суду (рішення Головного управління Державної міграційної служби номер 018023 від 21.03.2025 року про примусове повернення до країни походження).

Однак КАС України не визначає виключну підсудність місцевим загальним судам як адміністративним судам справ про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження.

Згідно вимог ч.3 ст. 21 КАС України якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

За вказаних обставин, позивачем під час подання позовної заяви дотримано вимог ст. 21 КАС України.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Роз`єднання позовних вимог не сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства, оскільки буде порушено розумні строки розгляду і вирішення справи

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про роз`єднання заявлених позовних вимог.

Стосовно клопотання відповідача про залишення без розгляду частини заявлених позовних вимог через пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду.

Предметом позову є рішення відповідача номер 77815 від 18.08.2023 року про скасування посвідки № НОМЕР_1 від 07.10.2021 року.

Оскаржуване рішення направлено позивачу засобами поштового за адресою зареєстрованого місця проживання позивача та повернулося із відміткою про причини невручення 28.09.2023 року.

Позивач отримав нарочно оскаржуване рішення 14.03.2025 року.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивач був ознайомлений з оскаржуваним рішенням раніше дати 14.03.2025 року.

Згідно вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

«…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Враховуючи право на звернення до суду, передбачене ч.1 ст. 5 КАС України, застосовуючи правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, враховуючи те, що відповідач не надав суд належних та допустимих доказів того, що оскаржуване рішення доведено до позивача раніше дати 14.03.2025 року, то суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення з позовом до суду.

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в частині заявлених позовних вимог.

Стосовно клопотання позивача про визнання дій відповідача стосовно подачі відзиву на позовну заяву зловживанням процесуальним правом та повернення відзиву суб`єкту звернення.

Згідно вимог ч.1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Перелік дій, які є зловживанням процесуальним правом, визначений у ч.3 ст. 45 КАС України, до яких не віднесено подання відзиву на позовну заяву відповідачем.

Згідно ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

КАС України не передбачає випадків повернення відзиву на позовну заяву відповідачу.

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про визнання дій відповідача стосовно подачі відзиву на позовну заяву зловживанням процесуальним правом та повернення відзиву суб`єкту звернення.

Позивачі повторно подали клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради.

У відповідності вимог ч.2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Предметом спору у даній справі є рішення відповідача, які прийняті лише відносно ОСОБА_1 ; діти останньої не згадуються в оскаржуваних рішеннях, а тому рішення суду у даній справі не може вплинути на права та обов`язки органу опіки в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради.

За вказаних обставин, суд відмовляє у залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради.

Керуючись ст. 122, 240, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотань ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про роз`єднання позовних вимог та залишення без розгляду частини заявлених позовних вимог, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як законного представника в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій відповідача стосовно подачі відзиву на позовну заяву зловживанням процесуальним правом та повернення відзиву суб`єкту звернення.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як законного представника в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про залучення до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.В. Златін