Справа № 380/20284/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/20284/24 пров. № А/857/34907/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя Чаплик І.Д., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повної ухвали не зазначено),

в адміністративній справі №380/20284/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ),

про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь період затримки виплати сум, які належали йому при звільненні з військової служби, але не більш як за шість місяців.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 відкрито провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позову заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, та одночасно звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду із пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви. Суд надав позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з дня вручення ухвали суду про залишення без руху шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом та доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позову без розгляду задоволено. Визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити дії та відмовлено в задоволенні клопотання про його поновлення. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без розгляду. Роз`яснено, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, позивач має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

З цією ухвалою суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду постановлена з порушенням процесуальних норм, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у спірному випадку застосуванню підлягає строк у 3 місяці з дня фактичного розрахунку відповідачем з позивачем. Тобто, застосуванню підлягає ч.1 ст.233 КЗпП України, а не ч.5 ст.122 КАС України. Зазначає скаржник, що остання виплата відповідачем на рахунок позивача на виконання рішення суду у справі №380/6119/24 була здійснена 28.06.2024, а до суду позивач звернувся 21.09.2024 в межах строку на звернення до суду з цим позовом.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 29.11.2024 та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовій частині НОМЕР_1 ), з якого в подальшому було виключено зі списків особового складу підрозділу та знято зі всіх видів забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі №380/6119/24 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2016 року по січень 2018 року, з урахуванням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням виплачених сум, відповідачем виплачено позивачу вказані кошти 28.06.2024.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення повного розрахунку із позивачем шляхом виплати усіх належних йому сум при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Апеляційний суд враховує, що із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь період затримки виплати сум, які належали йому при звільненні з військової служби, але не більш як за шість місяців.

Тобто, позивач просить застосувати до відповідача матеріальну (грошову) відповідальність на підставі статті 117 КЗпПУ, у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку передбаченого статтею 116 КЗпПУ щодо проведення із звільненим працівником своєчасного розрахунку.

У своїй заяві про поновлення строку звернення до суду від 28.11.2024, а також і у апеляційний скарзі позивач (апелянт) вказує, що на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно врахував, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає відшкодуванню звільненому працівнику на підставі статті 117 КЗпПУ, за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (грошовим забезпеченням), а відтак строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного середнього заробітку обмежується місячним строком, передбаченим частиною 5 ст.122 КАС України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постановах від 25.02.2021 у справі №240/5092/20, від 11.03.2021 у справі №560/3338/19, від 15.07.2021 у справі №300/2782/20, від 07.02.2023 у справі №480/2878/22, від 18.05.2023 у справі №420/9651/22, від 29.06.2023 у справі №640/13028/21 та від 30.11.2023 у справі №640/22951/21.

При цьому суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача з покликанням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 та постанову Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №204/3645/20, оскільки у цих справах розглядались спори про стягнення середнього заробітку, що виникли в цивільних правовідносинах та Верховним Судом не надавалась оцінка щодо застосування у спірних правовідносинах спеціальної норми, встановленої частиною п`ятою статті 122 КАС України. Крім того, у справі №755/12623/19 спір стосувався стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, правова природа якого не є тотожною до середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні. Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі зазначила, що правова природа середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України відмінна від правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбаченого статтею 235 КЗпП України при поновленні найманого працівника на роботі, та є заробітною платою, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату.

Таким чином, з врахуванням того, що середній заробіток передбачений статтею 117 КЗпПУ не являється заробітною платою (грошовим забезпеченням) і не пов`язаний із виконанням особою трудових (службових) обов`язків, а являється видом грошової відповідальні роботодавця, тому являються безпідставними доводи апелянта (позивача) про необхідність застосування до розглядуваних правовідносин тримісячного строку звернення до суду, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, що встановлений ч.5 ст.122 КАС України, з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами розглядуваної справи підтверджується, що відповідач виплатив позивачу 28 червня 2024 року грошове забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі №380/6119/24. Тобто остаточний розрахунок із звільненим працівником було проведено 28 червня 2024 року, і саме з цього часу для позивача розпочався відлік місячного строку звернення до суду із вимогами про відшкодування середнього грошового забезпечення за період затримки розрахунку.

Водночас, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом лише 21.09.2024, тобто з пропуском строку звернення не суду.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та/чи інтересів.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Відтак, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо залишення позовної заяви без розгляду, а тому немає підстав для її скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №380/20284/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль