Справа № 380/22989/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22989/24 пров. № А/857/2544/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Прачук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі №380/22989/24 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Крутько О.В., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 06.12.2024),-

ВС Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому позивач просить:

скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.10.2024 ВП №72895751 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що у виконавчому провадженні ВП №72895751 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про накладення штрафу від 01.08.2024 протиправно, оскільки причини невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №380/16964/22 є поважними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року позов задоволено повністю. Скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.10.2024 ВП №72895751 про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності.

Згідно фактичних обставин справи докази реального виконання рішення суду квитанції про виплату ОСОБА_2 разової допомоги інваліду війни І групи до 05.05.2022р. є відсутніми, а тому пенсійний орган не виконав рішення суду в справі № 380/16964/22. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовні відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.7 ст. 287 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі №380/16964/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі №380/16964/22 апеляційне провадження №А/857/536/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі №380/16964/22 скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2022 року у розмірі меншому, ніж встановлено ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - трьох мінімальних пенсій. Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня 2022 року відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 3-х мінімальних пенсій.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі №380/16964/22 апеляційне провадження №А/857/536/23 набрала законної сили 03.07.2023.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 у справі №380/16964/22 внесено виправлення у резолютивну частину судового рішення, відтак законної сили рішення у справі №380/16964/22 набрало 16.08.2023. 13.09.2023 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи у справі №380/16964/22. На адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 09.09.2024 надійшла постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу від 04.09.2024 ВП №72895751 в розмірі 5100.00грн.

Листом від 26.10.2023 №1300-5501-5/155260 Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області на виконання судового рішення у справі №380/16964/22 нараховано ОСОБА_1 , як учаснику війни, недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплачених сум в розмірі 5190,00 грн.

Водночас згідно із пунктом 9 Порядку №540 суми невиплаченої станом на 01 серпня поточного року грошової допомоги, що надійшли до Пенсійного фонду України від уповноважених банків та АТ «Укрпошта», повертаються Пенсійним фондом України на рахунок Мінсоцполітики, відкритий у Казначействі.

Пунктом 8 Порядку №540 встановлено, що отримувачі, яким не виплачено грошової допомоги станом на 01 липня, мають право звернутись щодо її виплати до місцевого органу соціального захисту населення за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання та отримати її до 30 вересня поточного року.

Отже, Постановою №540 вичерпно врегульовано порядок дій державних органів щодо виплати грошової допомоги до 5 травня у 2022 році.

З врахуванням вимог Постанови №540 та п.8 Порядку №540, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 25.10.2023 №1300-5501-6/154550 повідомило Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023 у справі №380/16964/22 щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня.

28.10.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за повторне невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії, накладено на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів.

Суд першої інстанції позов задовольнив в позові відмовив з тих підстав, що відповідачем не доведено вжиття будь-яких заходів, як це передбачено пунктами 1,3 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, для перевірки виконання рішення суду перед накладенням штрафу за його невиконання без поважних причин.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (ч.3 ст.18 Закону №1404-VІІІ).

Згідно із приписами статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Стаття 63 Закону №1404-VІІІ визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша цієї статті); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга цієї статті); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя цієї статті).

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 Закону №1404-VІІІ).

Виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, яким визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету (пункт 1 Порядку).

Боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України (пункт 3 Порядку). Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника (пункт 4 Порядку).

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику (пункт 10 Порядку).

Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону (пункт 11 Порядку).

Слід зауважити, що цей порядок чинний, а тому органи пенсійного фонду зобов`язані послуговуватися ним у процесі виконання відповідних судових рішень.

Тобто, ГУ ПФ України у Львівській області відповідно до вимог законодавства та в межах покладених на управління обов`язків та повноважень вжиті всі можливі заходи на виконання рішення суду. Рішення в частині виплати нарахованої доплати за попередній період залишається на даний час невиконаним у зв`язку з обов`язком пенсійного органу при виконанні таких рішень дотримуватися вимог Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Таким чином, колегією суддів не встановлено невиконання судового рішення без поважних причин з вини ГУПФ України у Львівській області.

Накладення штрафу, за встановлених обставин, жодним чином не захищає право особи на проведення відповідного перерахунку грошового забезпечення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що відповідачем не доведено вжиття будь-яких заходів, як це передбачено пунктами 1, 3 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, для перевірки виконання рішення суду перед накладенням штрафу за його невиконання без поважних причин.

Щодо заявлених апелянтом клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі №380/16964/22 в порядку ст. 382 КАС України (з накладенням штрафу), вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки апелянт просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в справі № 380/16964/22, тому заяву про встановлення такого контролю належить подавати у вказаній справі.

Звідси, в рамках розглядуваної справи заява про встановлення судового контролю в справі № 380/16964/22 не підлягає розгляду та задоволенню.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

По причині того, що ОСОБА_2 не заявляла в суді першої інстанції вимоги про відшкодування шкоди, тому в суду апеляційної інстанції не має правових підстав для їх розгляду.

Звідси, заявлені апелянтом клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі №380/16964/22 в порядку ст.382 КАС України (з накладенням штрафу), вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі №380/22989/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 11.04.2025