Справа № 160/21951/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняФіліпенко А.С.
представник позивача представник відповідача Терехова О.О. Пеклуха А.В.
14.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Д» Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.07.2024 року №735/32-00-23-26/00191023 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за податковим зобов`язанням на суму 18 160 476,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3 516 398,25 грн., всього на суму 21 676 874,25 грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що контролюючим органом протиправно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки контролюючий орган безпідставно вказує, що ПРАТ «ПІВНГЗК» занижено податок при виплаті доходів нерезиденту джерелом їх походження з України за ставкою 15%, в зв`язку з тим, що нерезидент METINVEST CAPITAL UK LIMITED (Великобританія), з яким ПРАТ «ПІВНГЗК» укладені кредитні угоди, не є бенефіціарним (фактичним) власником доходу, оскільки компанія Metinvest Capital UK Limited, є фактичним власником отриманих процентів згідно правових аспектів, зазначених в договорі позики. Саме Metinvest Capital UK Limited виступає позичальником коштів згідно умов договору, не агентом, не посередником, а тому є фактичним власником процентів по кредиту.
А тому, на думку представника позивача, висновки контролюючого органу, які викладені в Акті перевірки щодо ПРАТ «ПІВНГЗК», про заниження платником податку на прибуток іноземних юридичних осіб при виплаті доходів нерезиденту джерелом їх походження з України, є необґрунтованими та безпідставними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
04.09.2024 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що в ході документальної перевірки було встановлено порушення підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПКУ ПрАТ «ПІВНГЗК», а саме: занижено податкові зобов`язання щодо утриманого податку з доходу нерезидента із джерелом походження з України. Відповідальність за умисне порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати передбачено ст. 125-1 ПКУ. Відповідно до частини 2 ст. 125-1 ПКУ дії, вчинені умисно, щодо ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Так як, контролюючим органом було встановлено факт умисного порушення норм, встановлених статтею 141 ПКУ, то за вчинені дії платника податку правомірно було застосовано штрафні санкції. Таким чином, на думку відповідача, документальна позапланова виїзна перевірка та результати перевірки оформлені відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент проведення перевірки. На переконання відповідача, викладене вище доводить, що ПрАТ «ПІВНГЗК» допущено порушення вищезазначених норм податкового законодавства, відтак, винесене Східним МУ ДПС податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, а позовна заява не підлягає задоволенню.
09.09.2024 року на адресу суду від представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечував, та підтримав позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначив, що юридична особа METINVEST CAPITAL UK LIMITED не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених ПРАТ «ПІВНГЗК» у вигляді процентів, а є лише проміжним агентом (здійснює транзит).
10.09.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив контролюючого органу є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Ухвалою суду від 05.11.2024 року підготовче засідання у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
03.12.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що листування між ДФС України та компетентним органом Великобританії (HM Revenue & Customs), яке мало місце в 2017 року та надана (отримана) на їх підставі інформація та документи щодо діяльності (правовідносин) ПРАТ «ПІВНГЗК» та нерезидентів METINVEST CAPITAL UK LIMITED, METINVEST INVESTMENTS LIMIТED, є єдиною офіційною інформацією, отриманою відповідачем до проведення поточної перевірки, іншої більш пізньої за часом офіційної податкової інформації щодо вказаних нерезидентів в порядку обміну податковою інформацією відповідач на момент призначення перевірки не отримував. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виплата позивачем доходів нерезиденту з 2014 року по 2019 року за договором позики (новації) №MIC-SevGOK/2014-l від 26.11.2014 здійснювалась за незмінності умов та підстав цих операцій. А тому відповіді компетентного органу Великобританії, отримані ДФС України в 2017 році щодо статусу компаній-нерезидентів є актуальною і в перевіряємий період 2017- 2019 роки и мають пряме відношення до доказів, які встановлюють наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, є необхідними для повного з`ясування судом обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення у справі.
03.12.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив, та зазначено, що доводи та твердження контролюючого органу є законодавчо необґрунтованими та такими, що не спростовує доводів, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, які надавались на адресу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та заперечення на відповідь на відзив, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За результатами перевірки складено акт від 26.03.2024 року №275/32-00-23-21/00191023.
Перевіркою контролюючим органом встановлено, що з результатів аналізу матеріалів, вбачається, що METINVEST CAPITAL UK LIMITED не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених ПрАТ «ПІВНГЗК» у вигляді процентів, а є лише проміжним агентом (здійснює транзит), так як, згідно обставин, встановлених у акті перевірки, можна дійти висновку, що агент, номінал, посередник тощо, безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі.
На підставі висновків акту перевірки від 26.03.2024 року №275/32-00-23-21/00191023 прийнято:
- податкове повідомлення-рішення від 30.04.2024 року форми «Д» № 394/32-0023-26/00191023 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за податковим зобов`язанням на суму 18 160 476 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4 540 119 грн., всього на суму 22 700 595,00 грн.
Представником позивача було складено та направлено скаргу на означене податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Рішенням ДПС України від 12.07.2024 року за вих. № 21347/6/99-00-06-01-01-06 скаргу ПРАТ «ПІВНГЗК» задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення форми Східного МУ ДПС по роботі з ВПП від 30.04.2024 року № 394/32-00-23-26/00191023 у частині застосування штрафних санкцій за 2019 рік, в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення форми - залишено без змін.

За наслідками розгляду скарги контролюючим органом прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 22.07.2024 року за № 735/32-00-23-26/00191023 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за податковим зобов`язанням на суму 18 160 476 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3 516 398,25 грн, на загальну суму 21 676 874,25 грн.

Відтак, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність податкового повідомлення-рішення від 22.07.2024 року за № 735/32-00-23-26/00191023.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки, слід зазначити про таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 року у справі №816/228/17 вказала, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18 сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно він прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відповідно до п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16 Податкового Кодексу України (надалі ПК України), платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 73.3 статті 73 ПКУ визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби;

- для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок;

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

- щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;

- у разі проведення зустрічної звірки;

- в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи..

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

В силу п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин у т.ч.:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Судом встановлено та підтверджується поясненнями представника позивача, що контролюючим органом перед проведенням перевірки направлявся на адресу позивача запит, а саме запит Східного МУ ДПС по роботі з ВПП від 17.01.2024 № 402/6/32-00-23-07, яким контролюючий орган витребував у ПРАТ «ПІВНГЗК» інформацію (пояснення та їх документальні підтвердження) у зв`язку із декларуванням підприємством виплати процентів на користь «METINVEST CAPITAL UK LIMITED», Великобританія, за 2017рік на суму 34 261 955грн., за 2018рік на суму 34 480 524грн., за 2019рік на суму 52 327 361грн., та застосування пільгової ставки податку 0% на підставі пункту 1 статті 11 Конвенції між Урядом України Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.93, а саме:

- договір, на підставі якого здійснювались виплати доходу (проценти); платіжні документи, щодо виплати доходу нерезиденту; картку рахунку по нерезиденту, в якій відображено нарахування та виплата доходу нерезидента; копії довідок, які підтверджують, що вищенаведений нерезидент є резидентом країни, з яким укладено міжнародний договір України.

Вказаний запит обґрунтовано тим, що за результатами аналізу фінансової звітності METINVEST CAPITAL UK LIMITED з`ясовано, що доходом компанії є проценти по виданим кредитам. Отриманий від українських підприємств дохід у вигляді процентів METINVEST CAPITAL UK LIMITED перераховує на користь своєї материнської компанії METINVEST INVESTMENTS LIMITED, але вже у вигляді дивідендів, оскільки METINVEST INVESTMENTS LIMITED є єдиним власником METINVEST CAPITAL UK LIMITED. В свою чергу METINVEST INVESTMENTS LIMITED здійснює перерахування цих коштів METINVEST B.V. у вигляді відсотків за користування довгостроковою позикою.

Враховуючи вищенаведене контролюючим органом зроблено висновок, що підприємствами групи пов`язаних компаній застосовуються схеми ухилення від оподаткування, в тому числі, шляхом створення нових компаній та зміни класифікації виплат, виключно з метою використання переваг Конвенції. Таким чином, контролюючий орган вважає, що ПрАТ "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", при оподаткуванні доходів нерезидента у вигляді процентів, виплачених у 2017-2019роках на користь нерезидента «METINVEST CAPITAL UK LIMITED», Великобританія, неправомірно застосувало положення пункту 1 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна (ставка 0%).

У позовній заяви представником позивача вказано, що відповідь на вказаний запит контролюючого органу не виготовлено та не надано, оскільки, на думку позивача, у відповідному запиті відповідача від 17.01.2024 року за № 402/6/32-00- 23-07 не вказано жодних обставин, які б достеменно свідчили про порушення позивачем податкового чи будь-якого іншого законодавства або про недостовірність відображених ним у декларації відомостей, оскільки відображена у ньому інформація стосується лише посилань на статутну діяльність нерезидента - отримувача доходу, виплаченого позивачем у період 2017-2019 роки, корпоративну інформацію про материнську компанію та пов`язаних осіб нерезидента, на підставі якої відповідач робить нічим не підтверджені припущення про наміри групи пов`язаних нерезидентів щодо використання схем ухилення від сплати податків, і жодним чином не доводить факт допущення саме позивачем будь-яких порушень податкового чи іншого законодавства.

Вказані обставини стали підставою для ненадання відповіді та документів, визначених у запиті контролюючого органу.

Водночас, суд звертає увагу, що представником позивача не заперечується тих обставин, що у запиті податкового органу визначені фактичні та правові підстави надіслання запиту, опис інформації, види та типи конкретних документів, які витребовувались, що у сукупності свідчить про формування та надіслання запиту відповідно до приписів податкового законодавства.

Суд зазначає, що положення Податкового кодексу України, зокрема п.п. 14.1.171 п. 14.1 ст.14, визначаючи поняття податкової інформації посилаються на визначення дане Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 р. № 2657-XII. У відповідності до ст. 16 вказаного Закону податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Слід вказати, що вимоги Податкового кодексу України стосовно відповідей на запити податкових органів стосуються не лише формальної наявності таких відповідей, а й їх змісту, зокрема вимагається надання повної інформації, що запитується, із документальним підтвердженням. Надання платником податку формальної відповіді або неповної не є підставою, що позбавляє податковий орган права на призначення перевірки, оскільки вирішальним фактором у такому випадку є саме зміст відповіді та її інформативність.

Суд зазначає, що фактично доводи, зазначені позивачем в позовній заяві, зводяться до незгоди із проведенням перевірки контролюючого органу, а не з наказом Східного МУ ДПС по роботі з ВПП від 21.02.2024 № 54-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПРАТ «ПІВНГЗК»».

Згідно пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України не надання пояснень та їх документальних підтверджень протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту є підставою для проведення документальної позапланової перевірки платника податків.

Згідно з підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що можливість для проведення документальної позапланової перевірки та прийняття відповідного наказу на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає за наявності двох умов: наявності податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, а для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України - виключно за наявності: недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу.

У контролюючого органу при цьому є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладений у постанові від 22 січня 2019 року по справі №820/5124/16 (провадження №К/9901/39699/18).

Таким чином, у зв`язку не наданням позивачем інформації та документів на обов`язковий письмовий запит, відповідач набув права на проведення перевірки відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 22.07.2024 року №735/32-00-23-26/00191023, суд зазначає про таке.

За змістом підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) під доходом з джерелом походження з України розуміється будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

В свою чергу за змістом підпункту 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України під «процентами» розуміють дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів, серед інших, включається платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит.

У відповідності до підпункту 134.1.3 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного, зокрема, у пункті 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати (пункт 137.3 статті 137 ПК України).

Особливості оподаткування нерезидентів регламентовано пунктом 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, проценти, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом (підпункт «а» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК України).

За змістом підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Виходячи з викладених норм, оподаткуванню податком на прибуток за ставкою в розмірі 15 відсотків підлягають виплачені резидентом на користь нерезидента проценти, як плата за використання коштів, отриманих у кредит (позику).

Статтею 103 Податкового кодексу України регламентовано порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.

За приписами пункту 103.1 статті 103 Податкового кодексу України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Відповідно до пункту 103.2 статті 103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

В розумінні пункту 103.3 статті 103 Податкового кодексу України бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України, зокрема, до процентів нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Як установлено пунктом 103.4 статті 103 Податкового кодексу України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України (пункт 103.5 статті 103 ПК України).

За змістом пункту 103.8 статті 103 Податкового кодексу України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.

Між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії 10.02.1993 року була підписана Конвенція про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи і на приріст вартості майна, яка набрала чинності 11.08.1993. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 11 зазначеної Конвенції проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись тільки в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти і підлягає оподаткуванню в цій другій Договірній Державі у відношенні цих процентів.

Термін «проценти» при використанні в цій статті означає доход від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, дохід від урядових цінних паперів і дохід від облігацій і боргових зобов`язань. Термін «проценти» не буде включати ніякі доходи, які можуть розглядатись як розподіл згідно з положеннями статті 10 цієї Конвенції.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що платник податку має право застосувати звільнення (зменшення) від оподаткування при виплаті доходів нерезиденту за наявності таких умов:

- якщо це передбачено положеннями чинного міжнародного договору України з країнами резиденції особи, на користь якої здійснюються виплати;

- якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, що підтверджується відповідною довідкою (або її нотаріально засвідченою копією), яка повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

При цьому «фактичний отримувач доходу» не має тлумачитися у вузькому, технічному сенсі, його значення слід визначати відповідно до мети, завдань міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування, таких як «уникнення від сплати податків», і з урахуванням таких основних принципів, як «запобігання зловживання положеннями договору».

Для визнання особи як фактичного отримувача доходу (бенефіціарного власника) необхідним є не тільки наявність правових підстав для безпосереднього отримання доходу, але і того, що така особа повинна бути безпосереднім вигодоотримувачем, тобто особою, яка отримує вигоду від доходу та визначає його подальшу економічну долю.

Звільнення від оподаткування або пільгові ставки податку не можна застосувати в разі, коли дохід у межах угоди (серії угод) із джерелом його походження з України виплачують таким чином, що нерезидент, який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді процентів, виплачує весь дохід або більшу його частину іншому нерезиденту, який не міг би застосовувати пільгову ставку, коли такий дохід виплачується останньому.

При визначенні фактичного отримувача доходу слід також враховувати виконувані функції та покладені на нерезидента ризики.

Отже, передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку, не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу.

Слід зазначити, що більш детальне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції про уникнення подвійного оподаткування (далі також - Модельна конвенція), яка відома ще як Типова конвенція Організації економічного співробітництва та розвитку (далі також - ОЕСР) щодо податків на доходи і капітал.

Так, відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11 вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів «і сплачуються резиденту», які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.

Згідно з пункт 10 Коментарів до статті 11 пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резидентства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб.

Таким чином, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом та нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.

За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:

1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;

2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та його контролю;

3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;

4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;

5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;

6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі №826/6241/17.

У справі, яка розглядається, свою позицію про наявність підстав для кваліфікації операцій між позивачем та Metinvest Capital UK Limited як таких, що підпадають під дію угоди про уникнення подвійного оподаткування (Конвенції), позивач побудували на наявності у Підприємства сертифікатів податкового резидента Metinvest Capital UK Limited, а також статусу фактичного отримувача доходу й, як наслідок, умов для звільнення від оподаткування при виплаті доходів останньому.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне дослідити економічну сутність розглядуваної операції, доцільність укладення договору із нерезидентом та функції, які виконує отримувач процентного доходу, наявності в нього реального комерційного інтересу за угодою із позивачем та можливості самостійного визначення подальшої економічної долі доходу, обставин пов`язаності Metinvest Capital UK Limited договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншим особам тощо.

Судом встановлено, що виплата процентів за кредитом в перевіряємому періоді здійснювалась за 1) Договором про надання позики (новація) №MIC-SevGOK/2014-2 від 19.12.2014 року, укладеним між ВАТ «Північний ГЗК» - Позичальник та Metinvest Capital UK Limited Позикодавець та 2) Договором про надання позики №1493 від 06.12.2018 року, укладеним між ВАТ «Північний ГЗК» - Позичальник та Metinvest Capital UK Limited - Позикодавець.

Так, судом встановлено, що Договір про надання позики (новація) №MIC-SevGOK/2014-2 від 19.12.2014 укладено між ВАТ «Північний ГЗК» - Позичальник та Metinvest Capital UK Limited Позикодавець в особі представника Ніни Рахманінової представника за довіреністю від 18.12.2014 та директора Accomplish Corporate Services Limited, в особі Sean Anthony Murray, які діють на підставі довіреності та Статуту (Компанія зареєстрована за № 8785187. Адреса: 18 South Street, London Mayfair, London, Kingdom W1K 1 DG. Account: 02.01.20.354, Iban: NL64 INGB0020 1203 54. Swift: INGBNL2A. Beneficiary Bank: ING BANK N.V. Bijlmerplein 888 1102 MG Amsterdam the Netherlands. Correspondent bank: JP Morgan Chase CHAS US 33). Договір підписано Ніною Рахманіновою та Sean Anthony Murray.

Сторони домовилися замінити борг за кількома зареєстрованими договорами позики а саме: договором позики на 900 млн. дол. США (№653 від 21.04.2010) та договором позики на 650 млн.дол.США (№MIC-SevGOK/2014-1 від 26.11.2014) новим позиковим зобов`язанням за цим договором позики (новація), у зв`язку з чим зобов`язання за вищевказаними договорами позики припиняються шляхом заміни таких первісних зобов`язань на нове позикове зобов`язання.

Відповідно договору про надання позики (новація) Позикодавець погоджується відкрити Позичальнику відновлювальну позикову лінію в дол. США із загальним розміром заборгованості, що не перевищує ліміт фінансування (650000000,00дол.США) за цим договором, а Позичальник приймає, зобов`язується належним чином використовувати та повернути Позикодавцю суму отриманої позики. Позичальник також зобов`язується сплачувати відсотки за користування Позикою та виконувати інші зобов`язання.

Додатковою угодою №1 від 17.06.2016 до договору про надання позики (новація) №MIC-SevGOK/2014-2 від 19.12.2014 визначено, що рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29.04.2016 Позичальник змінив тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та у зв`язку з цим затвердив нове найменування. По всьому тексту договору позики, а також у всіх додатках, доповненнях та змінах до нього посилання на Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» замінити на Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

Договір про надання позики №1493 від 06.12.2018 року укладено між ВАТ «Північний ГЗК» - Позичальник та Metinvest Capital UK Limited Позикодавець в особі представника Ніни Рахманінової представника за довіреністю від 18.12.2014 та Директора пана Олександра Любаревата Директора Accomplish Corporate Services Limited, в особі Paul John Cooper, які діють на підставі Статуту (Компанія зареєстрована за № 8785187. Адреса: 18 South Street, London Mayfair, London, Kingdom W1K 1 DG. Account: 02.01.20.354, Iban: NL64 INGB0020 1203 54. Swift: INGBNL2A. Beneficiary Bank: ING BANK N.V. Bijlmerplein 888 1102 MG Amsterdam the Netherlands. Correspondent bank: JP Morgan Chase CHAS US 33). Договір від нерезидента підписано Олександром Любаревим та Paul John Cooper.

Відповідно договору про надання позики (новація) Позикодавець погоджується, відповідно до умов цього Договору, відкрити Позичальнику Відновлювану Позикову лінію в доларах США із загальним розміром заборгованості, що не перевищує Ліміт фінансування, а Позичальник приймає, зобов`язується належним чином використовувати та повернути Позикодавцю суму отриманої Позики. Позичальник також зобов`язується сплачувати відсотки за користування Позикою та виконувати інші зобов`язання, як це вказано в цьому Договорі. Позичальник повинен використовувати Позику виключно для цілей поповнення обігових коштів та для загальних корпоративних цілей. Позичальник може отримати позику або будь-яку її частину, надавши Позикодавцю належно заповнену заявку на видачу позики.

Позику або будь-яку її частину має бути надано шляхом безготівкового перерахування Позикодавцем грошових коштів на поточний рахунок Позичальника. Кожен транш повинен бути не менше 10000,00 дол.США.

Судом також встановлено, що в періоді, що перевірявся, ПрАТ "ПІВНГЗК" було сплачено відсотки на користь METINVEST CAPITAL UK LIMITED Великобританія на суму 4 648 659,18 дол.США, еквівалент в гривні 121 069 840,63 грн.

Втім, відповідач заперечує ту обставину, що METINVEST CAPITAL UK LIMITED є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених ПрАТ «ПІВНГЗК» у вигляді процентів на суму 4 648 659,18 дол.США, в еквівалент в гривні 121 069 840,63 грн. за Договором про надання позики (новація) №MIC-SevGOK/2014-2 від 19.12.2014 року та за Договором про надання позики №1493 від 06.12.2018 року, а є лише проміжним агентом (здійснює транзит).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

25.11.2013 року між українськими підприємствами (Позичальниками), кіпрською компанією MetalUkr Holding Limited (Первинний кредитор) та англійською компанією METINVEST CAPITAL UK LIMITED (Новий кредитор) укладені додаткові угоди до кредитних договорів, згідно з якими заборгованість українських підприємств перейшла (переуступлена) до METINVEST CAPITAL UK LIMITED:

- додаткова угода №8 до кредитної угоди №3431-21 від 21.04.2010 між MetalUkr Holding Limited, Metinvest Capital UK Limited, ПрАТ «Інгулецький ГЗК» (у сумі 139 000 000 дол. США);

- додаткова угода №8 до кредитної угоди №653 від 21.04.2010 між MetalUkr Holding Limited, Metinvest Capital UK Limited, ПрАТ «Північний ГЗК» (у сумі 320 000 000 дол. США);

- додаткова угода №1 до кредитної угоди №MU/ZRS-01/2011 від 22.08.2011 між MetalUkr Holding Limited, Metinvest Capital UK Limited, ПАТ «МК Запоріжсталь» (у сумі 98 000 000 дол. США);

- додаткова угода №8 до кредитної угоди №1180-22-12 від 21.04.2010 між MetalUkr Holding Limited, Metinvest Capital UK Limited, ПрАТ «Центральний ГЗК» (у сумі 10 000 дол. США).

Заборгованість українських підприємств на загальну суму 557 010 000 дол. США переуступлена від компанії MetalUkr Holding Limited (Первинний кредитор) на компанію METINVEST CAPITAL UK LIMITED (Новий кредитор).

При цьому, судом також встановлено, що згідно з письмовою резолюцією від 25.11.2013 року компанія METINVEST CAPITAL UK LIMITED приймає переуступку дебіторської заборгованості на загальну суму 557 010 000 дол. США від ПАТ «Інгулецький ГЗК», ПАТ «Північний ГЗК», ПАТ «Центральний ГЗК», ПАТ «Запоріжсталь» перед MetalUkr Holding Limited (Дебіторська заборгованість) в обмін на зобов`язання сплатити компанії MetalUkr Holding Limited суму у розмірі 557 010 000 дол. США (UK Дебіторська заборгованість).

Крім того, встановлено, що компанія METINVEST CAPITAL UK LIMITED дає згоду на переуступку заборгованості у сумі 557 010 000 дол. США перед компанією MetalUkr Holding (UK Дебіторська заборгованість) на компанію Metinvest B.V. (Нідерланди) та від компанії Metinvest B.V. на компанію METINVEST INVESTMENTS LIMITED.

Так, 25.11.2013 року між компаніями METINVEST INVESTMENTS LIMITED (Позичальник) та Metinvest B.V. (Кредитор) укладено кредитну угоду, згідно якої Кредитор передав Позичальнику належну йому дебіторську заборгованість від компанії METINVEST CAPITAL UK LIMITED на суму основного боргу 557 010 000 дол. США за плату у розмірі 557 010 000 дол. США, яку Позичальник зобов`язується сплатити Кредитору.

Відтак, з огляду на викладене, суд доходить висновку, що внаслідок складення письмової резолюції від 25.11.2013 року та укладення саме кредитної угоди від 25.11.2013 року, компанія METINVEST CAPITAL UK LIMITED стає Боржником акціонера-компанії METINVEST INVESTMENTS LIMITED на суму дебіторської заборгованості українських підприємств у розмірі 557 010 000 дол. США.

В свою чергу, як встановлено судом, у компанії METINVEST INVESTMENTS LIMITED виникає зобов`язання у сумі 557 010 000 дол. США по сплаті компанії Metinvest B.V. за кредитною угодою від 25.11.2013 року.

Судом також встановлено, що:

- згідно з письмовою резолюцією від 26.11.2013 року, компанія METINVEST CAPITAL UK LIMITED випускає додаткові 10 000 звичайних акцій номінальною вартістю 1 долар США, з премією 55 700 дол. США на кожну акцію, своєму акціонеру-компанії METINVEST INVESTMENTS LIMITED, в якості компенсації непогашеної заборгованості в сумі 557 010 000 дол. США, яка підлягає сплаті компанією METINVEST CAPITAL UK LIMITED на користь компанії METINVEST INVESTMENTS LIMITED;

- згідно з іншою письмовою резолюцією від 26.11.2013 року, компанія METINVEST INVESTMENTS LIMITED підписується на додаткові 10 000 звичайних акцій номінальною вартістю 1 долар США, з премією 55 700 дол. США на кожну акцію, в якості компенсації непогашеної заборгованості в сумі 557 010 000 дол. США, яка підлягає сплаті компанією METINVEST CAPITAL UK LIMITED на користь компанії METINVEST INVESTMENTS LIMITED проти сум, що підлягають сплаті за підписку на акції.

А тому, враховуючи викладені обставини, які також встановлені в акті перевірки, суд доходить висновку, що:

- між METINVEST CAPITAL UK LIMITED та її акціонером METINVEST INVESTMENTS LIMITED відбувся залік зустрічних вимог на суму 557 010 000 дол. США.

- METINVEST INVESTMENTS LIMITED є Боржником компанії Metinvest B.V. за кредитною угодою від 25.11.2013 на суму 557 010 000 дол. США.

Відповідно до викладеного вище, суд вказує, що компанія METINVEST CAPITAL UK LIMITED дійсно може передавати грошові кошти отримані у формі дивідендів (акційної премії) акціонеру.

Однак, судом встановлено, що існує зобов`язання відповідно до якого, акціонер-компанія METINVEST INVESTMENTS LIMITED зобов`язана передати отримані дивіденди (акційну премію) на користь компанії Metinvest B.V.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, фактично «ланцюг боргових зобов`язань» METINVEST CAPITAL UK LIMITED та METINVEST INVESTMENTS LIMITED, внаслідок, зокрема, письмових резолюцій від 26.11.2013 року змінив виключно свою форму щодо погашення таких боргових зобов`язань, а саме: з виплати процентів позикодавцю на виплату акційної премії позикодавцю.

Таким чином, суд вказує, що зміна договірних відносин щодо форми боргових зобов`язань не змінює суті таких правовідносин.

Тобто, відповідно до встановленого, компанія METINVEST CAPITAL UK LIMITED була зобов`язана передати отримані проценти у формі дивідендів (акційної премії) акціонеру, оскільки, як було встановлено судом, існує зобов`язання відповідно до якого, компанія METINVEST INVESTMENTS LIMITED зобов`язана передати отримані дивіденди (акційну премію) у формі процентів (тіла кредиту) на користь Metinvest B.V.

Відтак, факт того, що відповідний дохід змінив характер, сам по собі не вказує на те, що безпосередній отримувач доходу, є його бенефіціарним власником.

Сукупність встановлених обставин щодо «боргових зобов`язань» компаній METINVEST CAPITAL UK LIMITED та METINVEST INVESTMENTS LIMITED свідчить про їх «технічний характер», оскільки фактично у компаній не було права користуватись отриманим доходом та розпоряджатись ним на свій розсуд.

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що METINVEST CAPITAL UK LIMITED не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених ПрАТ «ПІВНГЗК» у вигляді процентів, а є лише проміжним агентом.

Суд зауважує, що агент, номінал, посередник тощо, безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі.

Вказані твердження підтверджуються наявністю інших договірних обов`язків у METINVEST CAPITAL UK LIMITED, зокрема перед METINVEST INVESTMENTS LIMITED, що безпосередньо вказує на обмеження прав METINVEST CAPITAL UK LIMITED вільно користуватись грошовими коштами, отриманими з процентів, зокрема, виплачених ПрАТ «ПІВНГЗК» за Договором про надання позики (новація) №MIC-SevGOK/2014-2 від 19.12.2014 року та за Договором про надання позики №1493 від 06.12.2018 року.

Таким чином, суд вказує, що податкові вигоди у вигляді звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку, передбачені міжнародним договором, не можуть надаватися стосовно відповідного виду доходу або прибутку, якщо головною або переважною метою здійснення відповідної господарської операції нерезидента з резидентом України було безпосереднє або опосередковане отримання переваг шляхом застосування міжнародного договору.

Суд зазначає, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

У відповідності до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем надано належні докази на підтвердження законності спірного податкового-повідомлення рішення.

Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення від 22.07.2024 року №735/32-00-23-26/00191023 є правомірним та обґрунтованим.

Згідно до ст. 139 КАС України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (50079, м. Кривий Ріг, ) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків (49600, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 57, 8) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 квітня 2025 року.

Суддя В.В. Горбалінський