Справа № 520/1334/25
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 р. № 520/1334/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), третя особа - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), у якій позивач просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту про дострокове розірвання контракту та звільнення з військової служби від 16.10.2024;

2. зобов`язати уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.10.2023 про дострокове звільнитися з військової служби по стану здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має інвалідність і бажає звільнитися з військової служби за станом здоров`я, однак оскільки не розуміє який частині безпосередньо він підпорядковується, він не знає та такої інформації йому не надали у в/ч НОМЕР_3 , тому він направив лист на адресу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в/ч НОМЕР_2 з рапортом і документами підтверджуючими стан здоров`я, лист прийняли 18.10.2024, але відповідь не надано. Звернення до Міністерства оборони України також залишились без задоволення.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти доводів позовної заяви, просив відмовити у задоволенні позову та провадження у справі закрити з тих підстав, що 04.03.2024 в умовах воєнного стану позивачем вчинені дії, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України (самовільне залишення військової частини строком понад 3 доби, вчинене в умовах воєнного стану). За повідомленням командира, відомості про вчинення вищевказаних дій були внесенні до єдиного реєстру досудових розслідувань Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, яким відкрито кримінальне провадження від 16 березня 2024 року № 0002146. Внаслідок цього, позивачу в порядку частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пунктів 1441 та 1442 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами), призупинено військову службу та з 16.03.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.10.2024 № 150-РС, наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 13.10.2024 № 287. Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та рекомендованим листом від 04.02.2025 № 532 направлено обґрунтовану відповідь (вих. № 1656/983 від 04.02.2025) із зазначенням причин неможливості звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з лав ЗС України, оскільки правовідносини між позивачем та військовим командуванням призупиненні до прийняття стосовно позивача рішення в порядку КПК України.

Від третьої особи надійшли поясненян, у яких зазначено, що предметом заявленого позову є визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії Військову частину НОМЕР_1 , тому до повноважень командира Військової частини НОМЕР_2 не входить обов`язок розгляду рапорту військовослужбовця, який проходить військову службу в іншому підрозділі у військовому званні до майстер-сержанта, а отже рішення по даній справі не може вплинути на права та обов`язки в/ч НОМЕР_2 .

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 27.01.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2023 за № 65 рядового ОСОБА_1 , номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти звільнено із займаної посади, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 13.10.2024 за № 287 відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" рядовому ОСОБА_1 , колищньому номеру обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти призупинено військову службу з 16.03.2024.

16.10.2024 позивачем подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» у зв`язку з наявністю інвалідності, як військовослужбовця, котрий не висловив бажання продовжувати військову службу, та направлено поштою на адресу командира третьої особи.

18.10.2024 рапорт позивача отримано третьою особою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як зазначає позивач у позовній заяві, станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою, рапорт відповідачем не розглянуто, питання щодо звільнення з військової служби не вирішено.

Не погоджуючись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно із частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

У силу пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема, відповідно до п. 3 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії або копія акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою первинної облікової документації № 157/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 30 липня 2012 року № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року за № 1509/21821, або копія посвідчення особи з інвалідністю, або копія пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або копію довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 21 вересня 2015 року № 946, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2015 року за № 1198/27643 (у разі звільнення з військової служби за підставами, передбаченими абзацом третім підпункту «б» пункту 2 частини четвертої або абзацом третім підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за наявності інвалідності); копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Водночас суд звертає увагу, що вказаними вище нормативно-правовими актами не встановлено чітких строків розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Судом встановлено, що 17.10.2024 позивач направив засобами поштового зв`язку не на адресу відповідача по справі, а на адресу третьої особи- Військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до пп. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів отримання рапорту відповідачем , який може біти підтверджений роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти в мережі Інтернет за відповідним трек-номером.

Між тим, у відзиві на позов відповідач зазначає, що відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та рекомендованим листом від 04.02.2025 № 532 направлено обґрунтовану відповідь (вих. № 1656/983 від 04.02.2025) із зазначенням причин неможливості звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з лав ЗС України, оскільки правовідносини між позивачем та військовим командуванням призупиненні до прийняття стосовно позивача рішення в порядку КПК України.

Відповідно до абз. 4 п. 241 Положення № 1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин. Враховуючи викладене, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця приймається відповідне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий облік і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно положень пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 144-3 Положення, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.При цьому, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій (бездіяльності) не породжує для останнього і права на захист.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16 та від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі відповідно до ст. 238 КАС України, суд зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та рекомендованим листом від 04.02.2025 № 532 направлено відповідь (вих. № 1656/983 від 04.02.2025) із зазначенням причин неможливості звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з лав ЗС України, оскільки правовідносини між позивачем та військовим командуванням призупинені до прийняття стосовно позивача рішення в порядку КПК України, тому суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки відсутні підстави вважати, що відбулося повне відновлення законних прав та інтересів позивача без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права саме відповідачем по справі.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Третя особа Військова частина НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14.04.2025.

Суддя О.В. Пасечнік