Справа № 420/30166/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30166/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 18.11.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №420/30166/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

26.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке недоотримано унаслідок незаконного звільнення, за період з 04.04.2023 до 24.06.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке недоотримано унаслідок незаконного звільнення, за період з 04.04.2023 до 24.06.2024;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незарахування ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу з 04.04.2023 до 24.06.2024 до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 час вимушеного прогулу з 04.04.2023 до 24.06.2024 до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку із скасуванням незаконного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2023 №24-РС про звільнення ОСОБА_1 , його було поновлено на посаді заступника командира 3-ої гарматної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення. Однак, не вирішено питання про виплату матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та зарахування часу вимушеного прогулу до вислуги років і строку вислуги у військовому званні.

Не погодившись із заявленими ОСОБА_2 позовними вимогами військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзив, у відповідач вказує про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Як стверджує відповідач, у межах спірних правовідносин не виникло підстав для нарахуваня та виплатити ОСОБА_1 матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а також зарахування часу вимушеного прогулу з 04.04.2023 до 24.06.2024 до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні.

Третьою особою, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військовою частиною НОМЕР_2 до окружного адміністративного суду скеровано власні письмові пояснення, у яких учасник справи зазначає, що на позивача не поширюються приписи пунктів 231, 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Також, військова частина НОМЕР_2 відмічає, що немає підстав для нарахуваня та виплатити ОСОБА_1 матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а також зарахування часу вимушеного прогулу з 04.04.2023 до 24.06.2024 до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні. Крім того, на думку третьої особи, позивачем пропущено строк звернення до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №420/30166/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача зі служби не було «вимушеним», а як раз навпаки відповідало його бажанню не проходити військову службу. У даному випадку, порушення при звільненні позивача стосується формальних аспектів, що не впливає на саму законність підстав для звільнення, які були правомірними, ініційовані самим же позивачем та в подальшому реалізовані наказом від 30.06.2024 № 185.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що зарахувавши його до списків особового складу частини, після незаконного звільнення, військова частина НОМЕР_1 повинна була виплатити матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а також зарахувати час вимушеного прогулу до вислуги років та строку вислуги у військовому званні.

У свою чергу, військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_2 до суду апеляційної інстанції подано відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у яких учасники справи вказують про безпідставність наведених позивачем доводів. При цьому, оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято із повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, апеляційним судом з`ясовано, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №44 від 28.02.2022 ОСОБА_1 зараховано для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, 24.03.2023 ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України відповідно абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», посилаючись на те, що його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи, та він не висловлює бажання продовжувати військову службу.

За наслідком розгляду такого звернення командиром військової частини НОМЕР_1 27.03.2023 видано наказ (по особовому складу) від 27.03.2023 № 24-РС про звільнення ОСОБА_1 в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом від 04.04.2023 №94 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Після надходження особової справи ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач в травні 2024 року від посадових осіб зазначеного територіального центру комплектування та соціальної підтримки дізнався, що наказ про його звільнення (по особовому складу) прийнято незаконно, оскільки це було поза межами компетенції командира військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку із цим, 08.05.2024 ОСОБА_1 на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_3 скеровано скаргу, в якій позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 24-РС від 27.03.2023 в частині його звільнення в запас;

- поновити на військовій службі на посаді заступника командира 3-ї гарматної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення або іншій рівнозначній посаді;

- виплатити матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке недоотримано унаслідок незаконного звільнення, за період з 04.04.2023 до моменту поновлення;

- зарахувати час вимушеного прогулу до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні.

За результатом розгляду такого звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відповідь (лист від 16.06.2024 № 154/Р-2804/421), у якій зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.04.2024 № 318 проведено службову перевірку фактів викладених у скарзі ОСОБА_1 .

За наслідком службової перевірки встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.03.2023 № 24-РС видано в порушення вимог чинного законодавства у зв`язку з перевищенням повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2024 № 119 параграф І наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.03.2023 № 24-РС в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 з військової служби скасовано.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2024 № 119, під час підготовки та погодження наказу, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було допущено порушення нормативно-правових актів щодо порядку звільнення з військової служби, а саме: ч.2 ст.225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та п.12.1 розділу ХІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Наказом командира військової частини військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2024 № 119 «Про результати службової перевірки військової частини НОМЕР_1 щодо законності звільнення капітана ОСОБА_1 », на підставі п. 10 Положення про військову частину НОМЕР_2 параграф 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 24-РС від 27.03.2023 скасовано, як такий, що виданий неуповноваженою особою.

24.06.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 №179 капітана ОСОБА_1 , у зв`язку із скасуванням параграфу І наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.03.2023 № 24-РС, з 24.06.2024 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, а з 25.06.2024 на котлове забезпечення за загальновійськовою нормою № 1 у військовій частині. Також, зазначено про необхідність вважати його таким, що справи та посаду заступника командира 3-ї гарматної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 прийняв та з 24.06.2024 приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2024 № 185 ОСОБА_1 , заступника командира 3-ї гарматної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , з 30.06.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

01.07.2024 ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 скеровано заяву щодо надання вказівки відповідальним службовим особам військової частини НОМЕР_1 виплатити капітану ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке він недоотримав унаслідок незаконного звільнення, за період з 04.04.2023 до моменту його поновлення у військовій частині НОМЕР_1 та зарахувати час вимушеного прогулу до вислуги років та до строку вислуги у військовому званні.

20.07.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до командирів військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_2 із заявою від 20.07.2024 стосовно надання належним чином завірених копій документів та додатків, які складені за результатами службових перевірок (розслідувань) з приводу наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 24-РС від 27.03.2023 в частині, що його стосується; надати витяг та/або належним чином завірену копію наказу (рішення, розпорядження) відповідного командира про результати таких службових перевірок (розслідувань) відносно наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 24-РС від 27.03.2023 в частині, що його стосується.

27.08.2024 ОСОБА_1 отримано лист військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024 № 761/1713, яким адресата повідомлено, що немає підстав вважати, що він перебував у вимушеному прогулі, був звільнений всупереч його волі і в нього наявні законні підстави для задоволення вимог щодо виплати матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав унаслідок звільнення за період з 04.04.2023 до моменту поновлення, а також зарахування йому часу вимушеного прогулу до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні. Посадовими особами військової частини жодних законів порушено не було, порушено лише процедуру звільнення.

Уважаючи своє право порушеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно із абз. 2 ч.1 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Відповідно до п.232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої.

Відповідно до п.12.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби в наказі командира військової частини, в якій поновлюється на військовій службі незаконно звільнений військовослужбовець, зазначається про виплату йому матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав унаслідок незаконного звільнення. Період вимушеного прогулу зараховується військовослужбовцю до вислуги років, до строку вислуги у військовому званні та строку Контракту про проходження військової служби.

Колегія суддів зазначає, що вимушений прогул може мати місце лише у випадку незаконного звільнення військовослужбовця.

При цьому, характеризуючими ознаками вимушеного прогулу є протиправні дії командира військової частини, унаслідок яких військовослужбовець позбавлений можливості виконувати свої обов`язки й отримувати за це грошове забезпечення.

Отже, вимушений прогул - це час, упродовж якого військовослужбовець з вини командира військової частини не має можливості нести військову службу.

Оплата вимушеного прогулу є мірою матеріальної відповідальності військової частини за порушення права військовослужбовця виконувати свої обов`язки. Підставою матеріальної відповідальності військової частини є винне протиправне порушення командиром військової частини своїх обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода військовослужбовцю.

Як установлено судом апеляційної інстанції, причиною невиконання у період з 04.04.2023 по 24.06.2024 ОСОБА_1 обов`язків як військовослужбовця та власне й неотримання грошового забезпечення слугувало його самостійне звернення про звільнення з військової служби згідно із підпунктом г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Колегія суддів зазначає, що в досліджуваній ситуації звільнення ОСОБА_1 з військової служби не пов`язане із незаконними діями командира військової частини НОМЕР_1 , а було наслідком відсутності у позивача бажання продовжувати проходити військову службу.

При цьому, апеляційний адміністративний суд вказує, що прийняття наказу про звільнення позивача з військової служби неуповноваженою особою не свідчить про те, що звільнення позивача відбулося внаслідок неправомірних дій командира військової частини.

В контексті вирішення даного спору слід також врахувати, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 №179 капітана ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, зокрема, з 24.06.2024. З цієї ж дати ним прийнято справи та посаду заступника командира 3-ї гарматної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно фактичних обставин справи, у період з 24.06.2024 по 30.06.2024 ОСОБА_1 виплачувалось грошове забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що в спірних правовідносинах ОСОБА_1 не поновлювався на посаді з 04.04.2023, а тому немає підстав уважати, що заявлений ним період є вимушеним прогулом.

З огляду на вказане, апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №420/30166/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Г.В. Семенюк