Справа № 320/10942/23
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Грибан І. О., Парінова А.Б.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Бурої О.В., представника відповідача Горголь І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 27.03.2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України № 533-к від 20 грудня 2022 року про звільнення позивача;

- поновити позивача на посаді начальника управління (служби) капітана Маріупольського морського порту - капітана порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки доводам відповідача в частині прийняття оскаржуваного наказу, адже факт відсутності позивача на робочому місці впродовж часу, що перевищує 4 місяці позивачем не заперечується, а відтак, оскаржуваний наказ про звільнення позивача на підставі п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є цілком правомірним.

Крім того, апелянт вказує на отримання позивачем громадянства іншої країни, що виключає можливість подальшого проходження ним служби.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на підставі наказу Державної служби морського і річкового транспорту України від 23 грудня 2021 року № 685-к призначений на посаду начальника управління (служби) капітана Маріупольського морського порту - капітана порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, за адресою робочого місця у місті Маріуполь, Донецької області.

Адміністрацією судноплавства видано наказ від 22 червня 2022 року № 227-к "Про увільнення ОСОБА_1 " яким позивача увільнено від роботи з 22 червня 2022 року на час дії воєнного стану в Україні.

Враховуючи фактичну відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та будь-якої інформації щодо причин такої відсутності протягом понад 4 місяців підряд Адміністрацією судноплавства видано наказ від 20 грудня 2022 року № 539 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Не погоджуючись рішенням відповідача про звільнення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро.

Статті 36 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) визначає підставами припинення трудового договору.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин" частину 1 статті 36 КЗпП України доповнено підпунктами 8-1, 8-2 і 8-3 такого змісту: підпункт 8-1) смерть роботодавця - фізичної особи або набрання законної сили рішенням суду про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою чи про оголошення її померлою; підпункт 8-2) смерть працівника, визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим; підпункт 8-3) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, через відсутність останнього на робочому місці понад чотири місця поспіль.

З пояснень представника відповідача наданих в суді апеляційної інстанції встановлено, що період який відповідачем враховано, як час відсутності на робочому місці є липень-грудень 2022 року, зокрема із моменту набрання чинності змін до Кодексу законів про працю України якими частину першу статті 36 доповнено пунктом 8-3 (Закон № 2352-IX, від 01.07.2022).

Як вірно зауважено судом першої інстанції, для припинення дії трудового договору з підстав відсутності працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, яка і була застосована відповідачем у межах спірних правовідносин, мають бути одночасно дотримані такі обов`язкові умови:

1) у працівника має бути наявний обов`язок щодо здійснення відповідної трудової діяльності;

2) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд;

3) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Поряд із цим, представник апелянта також зазначила, що іншого робочого місця, окрім Маріупольського морського порту, що і на даний час є окупованою територією.

Більш того, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, Адміністрацією судноплавства видано наказ від 22 червня 2022 року № 227-к "Про увільнення ОСОБА_1 " яким позивача увільнено від роботи з 22 червня 2022 року на час дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Таким чином, оскільки позивача на підставі наказу від 22 червня 2022 року № 227-к увільнено від роботи з 22 червня 2022 року, починаючи з вказаної дати його обов`язок щодо виконання відповідного трудового договору та, відповідно, здійснення трудової діяльності, яка безумовно включає обов`язок працівника з`являтись на роботу, тимчасово припинено на час дії воєнного стану в Україні.

Оскільки станом на момент прийняття рішення про звільнення позивача запроваджений в Україні воєнний стан скасований не був, як і не скасовано наказ про увільнення позивача, у даному випадку відсутня одна з зазначених вище обов`язкових умов застосування відповідачем вимог підпункту 8-3 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення як протиправного та поновлення позивача на попередній роботі.

Також частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, оскільки на момент звільнення позивача він перебував у статусі увільненого від роботи, який не передбачає виплату заробітної плати, суд не вбачає правових підстав для прийняття рішення про виплату на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо отримання позивачем громадянства іншої країни, адже вказана обставина не слугувала підставою для звільнення позивача із займаної посади. Більш того, надана позивачем копія документу не дає можливості встановити, що такий підтверджує доводи апелянта.

Відтак, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя А. Б. Парінов
Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови складено 15.04.2025)