Справа № 200/601/25
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про поновлення строку звернення до суду

11 квітня 2025 року Справа №200/601/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України (адреса вул. Юрія Іллєнка, 81 м. Київ, 04050, ) про визнання неправомірними дії щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені,

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшов позов адвоката Гуревича Родіона Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про стягнення з відповідача з відповідача Державної установи Центр пробації Міністерства юстиції України на користь позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що в грошовому еквіваленті складає 68 340 (шістдесят вісім тисяч триста сорок) грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 03.02.2025 позовну заяву залишено без руху, встановивши позивачу строк, протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем на виконання вказаної ухвали суду, зокрема, надано клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що у сторін виник спір щодо заборгованості по заробітній платі, оскільки на думку Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 відсутні.

Вважаючи такі дії Управління неправомірними позивачка звернулася із адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду.

Згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2023, яке залишено без змін постановою ПААС від 30.11.2023 справа №200/5154/22 визнано протиправною бездіяльність ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України (далі Установа) щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн. щомісячно за період з березня 2022 року по липень 2022 року; зобов`язано ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн. щомісячно за період з березня 2022 року по липень 2022 року.

Постановою Верховного Суду від 24.10.2024 касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення судів залишено без змін.

У своєму позові позивачка повідомляла суд, що відповідач так і не здійснив повний розрахунок по заробітній платі із позивачкою і наразі така заборгованість не погашена, про що свідчить ухвала суду про встановлення судового контролю. Ухвалою суду від 04.12.2024 по цій справі зобов`язано Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України подати до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі № 200/5154/22.

На думку сторони позивача це є правовою підставою для визнання поважними причинами пропуску строку для звернення до суду та поновлення цього строку.

Додатково вказано, що ухвалою суду від 28.01.2025 по справі №200/5154/22 установлено, що рішення суду від 10.02.2023 виконане відповідачем не в повному обсязі. Відповідачем нараховано та виплачено позивачці додаткову винагороду за період березень 2022 року червень 2022 року, але не виплачено додаткову винагороду за липень 2022 року. Тобто судом по іншій справі між тими самими сторонами підтверджено факт неповного розрахунку із позивачкою по заробітній платі. На думку сторони позивача до вирішення спору про правомірність відмови відповідача у виплаті додаткової винагороди позивачці звернення до суду із даними позовом було неможливо. При цьому несвоєчасне звернення до суду було викликано тією обставиною, що між сторонами виник щодо розміру додаткової винагороди, яка має бути сплачена позивачці. Вказане і змусило позивачку звернутись до суду із відповідним позовом, а в подальшому із заявою про встановлення судового контролю.

До суду через автоматизовану систему «Електронний суд» позивач звернулась лише 28.01.2025 з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Поважність причин пропуску місячного строку звернення до суду, представник позивача обґрунтовує здійсненими заходами досудового врегулювання спору.

Відповідно дост. 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, відповідно до ст. 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Разом з цим, вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення з позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ч. 1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Згідно з ч. 3ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2ст. 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5ст. 122 КАС України.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20, відступив від висновку щодо застосування ч. 1ст. 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №806/2164/16), від 11.02.2020 (справа №420/2934/19), від 13.03.2019 (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування ч.5 ст.122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 (справа №815/2681/17) і від 22.01.2020 (справа №620/1982/19).

Отже, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 відповідаючи на питання про строк звернення до адміністративного суду у спорах, які пов`язані з публічною службою (у згаданій вище справі спір стосувався стягнення з військової частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно дост. 117 КЗпП України), з-поміж іншого, зазначив, що «строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені уст. 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5ст. 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1ст. 233 КЗпП України».

Отож звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України) обмежене строком, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у ч. 5ст. 122 КАС України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 справа №560/11489/22, від 07.09.2023 справа №160/914/23, від 18.05.2023 справа №420/9651/22.

Суд також зауважує, що питання встановлення початку перебігу строку звернення до суду неодноразово було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема і у постановах від 25.02.2021 у справі № 240/5092/20, від 11.03.2021 у справі №560/3338/19, від 15.07.2021 у справі №300/2782/20, від 07.02.2023 у справі №480/2878/22, від 18.05.2023 у справі №420/9651/22 та багатьох інших, який зробив висновок, що початок перебігу строку звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має обчислюватися з дня проведення остаточного розрахунку з працівником.

Отже, після фактичного розрахунку за зобов`язаннями з виплати додаткової винагороди позивач мала право звернутися до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України, але реалізувати це право вона могла протягом одного місяця після фактичного розрахунку за означеною виплатою.

04.07.2024 рішення суду від 10.02.2023, яке залишено без змін постановою ПААС від 30.11.2023 виконано лише частково тобто, позивач був обізнаний з порушенням його права, зокрема на своєчасний повний розрахунок у липні 2024 року.

Місячний строк для звернення до адміністративного суду з такими вимогами завершився у серпні 2024 року.

Позивач звернулася 27.01.2025 до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, тобто з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивача виключено зі списків частини та всіх видів грошового забезпечення з 09.11.2022.

Також суд встановив, що 04.07.2024, відповідно до витягу з інтернет банкінгу, зазначене рішення було виконане на суму 96550,00 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2024 у справі №200/5154/22 зобов`язано Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України подати до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі № 200/5154/22.

Ухвалою суду від 28.01.2025 по справі №200/5154/22 встановлено, що рішення суду від 10.02.2023 виконане відповідачем не в повному обсязі. Відповідачем нараховано та виплачено позивачці додаткову винагороду за період березень 2022 року червень 2022 року, але не виплачено додаткову винагороду за липень 2022 року. Тобто судом по іншій справі між тими самими сторонами підтверджено факт неповного розрахунку із позивачкою по заробітній платі.

Тобто фактично повного виконання судового рішення на час подання даного позову, не відбулось, а тому підстав для застосування місячного строку для звернення до адміністративного суду не має.

На суду до вирішення спору про правомірність відмови відповідача у виплаті додаткової винагороди позивачці звернення до суду із даними позовом було неможливо. При цьому несвоєчасне звернення до суду було викликано тією обставиною, що між сторонами виник щодо розміру додаткової винагороди, яка має бути сплачена позивачці.

Водночас суд враховує те, що диспозиція ст.117 КЗпП України передбачає, зокрема, те, що фінансова відповідальність за порушення з вини власника або уповноваженого ним органу строків виплати належних працівникові сум виникає саме з моменту фактичного розрахунку з працівником (тобто з моменту виплати всіх належним йому сум).

Таким чином, оскільки остаточний розрахунок щодо сум грошового забезпечення, виплачених позивачу на виконання рішення суду від 04.12.2024 у справі №200/5154/22 не було здійснено у повному обсязі, суд вважає необхідним поновити позивачу строку звернення до адміністративного суду.

У своїх рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

На підставі ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку звернення поважними, з врахуванням також того, що про спірні дій відповідача позивач дізналась з листа відповідача від 24.01.2025 та з метою доступу позивача до правосуддя, поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 121, 122, 161, 240 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Копію ухвали суду надіслати учасникам справи (їх представникам).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова