Справа № 200/7619/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року справа №200/7619/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 січня 2025 року та додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 200/7619/24 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Варбан Олександр Валентинович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21 червня 2024 року №82 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 14 червня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 17 листопада 1981 року по 31 березня 1992 року, з 01 липня 2000 року по 26 жовтня 2007 року, з 04 травня 2010 року по 30 листопада 2010 року та з 31 травня 2012 року по 03 грудня 2012 року та з урахуванням вимог статті 14-6.2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 січня 2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21 червня 2024 року №82 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 14 червня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 18 листопада 1991 року по 31 березня 1992 року, з 04 травня 2010 року по 30 листопада 2010 року та з 31 травня 2012 року по 03 грудня 2012 року;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі № 200/7619/24 задоволено.

В задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.2000 року по 30.06.2004 року - відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати та додаткове рішення та рішення в частині відмови у задоволенні моїх позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 1 липня 2000 року по 26 жовтня 2007 року

Апелянт зазначив, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи з 1 липня 2000 року по 26 жовтня 2007 року, оскільки обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску законом покладено на страхувальника. Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного суду від 24 травня 2019 року по справі 490/12392/16-а.

Також, вважає, що наявні підстави для зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням вимог статті 14-6.2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки позивач мешкає в місті Костянтинівка Донецької області (Костянтинівська МТГ) та відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, території Костянтинівської МТГ та Краматорської МТГ є територією на яких ведуться (велися) бойові дії, з 8 березня 2024 року.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №82 від 21.06.2024 року відмовлено у призначенні пенсії за віком позивачу згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Цим рішенням установлено, що вік заявника становить 60 років, страховий стаж становить 28 років 0 місяців 6 днів при необхідних 31 році. За доданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1982р, до страхового стажу не зараховано період роботи: з 18.11.1991р по 31.03.1992р, оскільки номер наказу про прийняття на роботу містить виправлення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок; з 01.07.2000р по 26.10.2007р, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5.

Згідно Форми РС-право до страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 18.11.1991 по 31.03.1992, 01.01.2004 по 26.10.2007, 04.05.2010 по 30.11.2010, 31.05.2012 по 03.12.2012.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (дата заповнення 23.07.1982):

- з 18.11.1991 року по 31.03.1992 року позивач працював в Костянтинівському центрі молодіжної ініціативи начальником відділу матеріально-технічного забезпечення та збуту (записи №№ 16-17). Запис № 16 у графі № 4 містить виправлення у номері наказу про призначення № 9к від 18.11.1991, при цьому номер наказу є читабельним та чітким, доступним для візуального сприйняття;

- з 19.02.1995 року по 26.10.2007 року позивач працював експедитором в Костянтинівському виробничому ремонтно-будівельному підприємстві (записи №№ 20-21);

- з 04.05.2010 року по 30.11.2010 року позивач працював монтажником з монтажу сталевих та залізо-бетонних конструкцій 6 розряду за терміновим трудовим договором в ТОВ «Теплоагрегат» (записи №№ 24-25);

- з 31.05.2012 року по 03.12.2012 року позивач працював монтажником з монтажу сталевих та залізо-бетонних конструкцій 6 розряду за терміновим трудовим договором в ТОВ БК «Теплоагрегат» (записи №№ 26-27).

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за період з липня 1998 року по жовтень 2007 року включно, відсутні.

На підтвердження періодів роботи в ТОВ БК «Теплоагрегат» позивач надав довідки від 29.04.2011 року № 95, від 03.12.2012 року № 386, а також довідки про заробітну плату.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, в межах доводів апеляційної скарги щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в Костянтинівському виробничому ремонтно-будівельному підприємстві з 01 липня 2000 року по 26 жовтня 2007 року, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно Форми РС-право до страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 01.07.2000 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 26.10.2007.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (дата заповнення 23.07.1982): з 19.02.1995 року по 26.10.2007 року позивач працював експедитором в Костянтинівському виробничому ремонтно-будівельному підприємстві (записи №№ 20-21).

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за період з липня 1998 року по жовтень 2007 року включно, відсутні.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

За п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

За п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами Дія Сіті, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру.

За ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За ст. 20 Закону України № 1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 106 Закону № 1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

Несвоєчасне виконання роботодавцем обов`язку по своєчасній сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону №1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

За ч. 2 ст. 21 Закону № 1058 на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

За п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону № 1058 персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості в частині персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат:

- код згідно з ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний податковий орган і мають відмітку в паспорті) страхувальника (платника);

- рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску за відповідний місяць;

сума сплачених страхових внесків за відповідний місяць;

- страховий стаж;

- кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць;

- ознака особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення;

- сума заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць.

За ч. 5 ст. 21 Закону №1058 персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

За Індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), відомості про нарахування заробітної плати позивачу та сплату страхових внесків за період з липня 1998 року по жовтень 2007 року включно, відсутні.

За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 30.09.2019 у справі №414/736/17.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №638/7217/16-а дійшов висновку, що у разі відсутності індивідуальних відомостей про позивача за спірний період, він не підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Отже, відсутність відомостей про нарахування заробітної плати дає суду підстави для висновку, що під час роботи на вказаному підприємстві з 01.07.2004 року по 26.10.2007 року позивач не приймав участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, установленому законодавством України, відомості що підтверджують протилежне в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача на підставі виключно даних трудової книжки.

Отже, доводи представника позивача про відсутність висновку суду щодо періоду з 01.07.2004 року по 26.10.2007 року не знайшли свого підтвердження.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2004 року суд враховує наступне.

Цей період охоплюється та підтверджується даними трудової книжки записи №№ 20-21.

За п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

На виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401, постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794, від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років.

Згідно п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», установлено, що починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку.

З урахуванням зазначеної норми персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.07.2000 є обов`язковим.

Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2020 року у справі №148/347/17 зазначив, що за загальним правилом заробітна плата (дохід) для призначення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи починаючи з 1 січня 1998 року визначається за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків і Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

В постанові від 29 січня 2024 року у справі № 560/5001/21 Верховний Суд покликаючись на приписи абзацом 5 частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV виснував, що персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування запроваджений в Україні з 01.07.2000.

Ураховуючи наведені висновки Верховного Суду ототожнення дати введення персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування із набранням чинності Законом № 1058-IV є помилковим.

В Індивідуальних відомостях про застраховану особу відомості про нарахування заробітної плати позивачу та сплату страхових внесків за період з липня 1998 року по жовтень 2007 року відсутні.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 78 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За ст. 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що систему персоніфікованого обліку запроваджено з 1 липня 2000 року.

Трудова книжка є основним документом, що підтверджує страховий стаж до цієї дати, після цієї дати страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, спірний період роботи має бути підтверджений Індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форма ОК-5).

Враховуючи відсутність в Індивідуальних відомостях про застраховану особу даних не тільки про нарахування страхових внесків, а і щодо нарахованої заробітної плати, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 30.06.2004 року відсутні.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), відомості про нарахування заробітної плати позивачу та сплату страхових внесків за період з липня 1998 року по жовтень 2007 року включно, відсутні.

За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 30.09.2019 у справі №414/736/17.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №638/7217/16-а дійшов висновку, що у разі відсутності індивідуальних відомостей про позивача за спірний період, він не підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Відтак, відсутність відомостей про нарахування заробітної плати дає суду підстави для висновку, що під час роботи на вказаному підприємстві з 1 липня 2000 року по 12 жовтня 2007 року позивач не приймав участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, установленому законодавством України, відомості що підтверджують протилежне в матеріалах адміністративної справи відсутні.

У такому випадку підставою для зарахування означеного періоду до страхового стажу позивача може бути визначено довідку про заробітну плату нараховану позивачу у спірний період тощо.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на висновки постанови Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, оскільки вони стосуються періоду роботи, який завершився до впровадження системи персоніфікованого обліку, тому вказані висновки не є застосовними до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача на підставі виключно даних трудової книжки відсутні.

Також суд першої інстанції дійшов вірного щодо незастосування вимог пункту 14-6.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 через те, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Враховуючи те, що позивачу у призначенні пенсії спірним рішенням відповідача було відмовлено, вимоги відносно визначення дати признання пенсії з урахуванням пункту 14-6.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 є передчасними, оскільки на момент розгляду цього адміністративного спору у суду відсутні підстави вважати, що права позивача цій частині будуть порушені у майбутньому під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

В постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20 та від 22 вересня 2022 року у справі №380/12913/21 сформований висновок, згідно якого дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позову щодо :

- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 2000 року по 26 жовтня 2007 року;

- застосування вимог пункту 14-6.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 при повторному розгляді заяви про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 січня 2025 року та додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 200/7619/24 за позовом Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв