Справа № 160/33947/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 01.01.2004 року по 18.10.2023 року у Комунальному підприємстві «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» у подвійному розмірі;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 , зарахувавши до стажу період роботи з 01.01.2004 року по 18.10.2023 року у Комунальному підприємстві «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18.10.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пільгової пенсії по Списку №2 надавши пакет необхідних документів, позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, з виписки про періоди страхового стажу позивачем виявлено, що при обчисленні пенсії за віком період роботи позивача з 01.01.2004 по 18.10.2023 в КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради», як працівника у закладі з надання психіатричної допомоги, зарахований у одинарному розмірі, замість подвійного, що на думку позивача є порушенням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач 17.10.2024 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок страхового стажу за спірний період у подвійному розмірі. Листом від 15.11.2024 позивачу відмовлено через відсутність законодавчих підстав. Не погоджуючись з відмовою позивач звернулась до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
22.01.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 24 Закону №1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Положення ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, зокрема і стажу роботи на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-палатної) в Криворізькому психоневрологічному будинку інтернаті, перейменованого в Комунальний заклад «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради». Оскільки, законодавством не передбачено обчислення пенсії в подвійному розмірі з 01.01.2004, період роботи з 01.01.2004 по 12.09.2023 зараховано в одинарному розмірі відповідно до статті 2 Закону №1058. Відповідач вказує, що якщо пенсіонер не отримує пенсію за вислугу років, призначену за Законом України «Про пенсійне забезпечення», то відсутні підстави для зарахування періоду роботи після 01.01.2004 в подвійному розмірі.
14.02.2025 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, доводи якої аналогічні викладеним у позовній заяві.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
З 18.10.2023 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З виписки про періоди страхового стажу вбачається, що при обчисленні пенсії за віком період роботи позивача з 01.01.2004 по 18.10.2023в К КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради», як працівника у закладі з надання психіатричної допомоги, зарахований у одинарному розмірі, замість подвійного, що є порушенням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
17.10.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо розрахунку стажу в подвійному розмірі.
«...Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004, е трудова книжка.
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років застосовуються положення Закону №1788.
Відповідно до Закону України від 10 липня 2003 року №1110-IV "Про внесення змін до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який набрав чинності з дня опублікування, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров?я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров?я, у паталого - анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров?я, а також у психіатричних закладах охорони здоров?я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином, стаж роботи відповідно до статті 60 Закону №1788 з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі тільки для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі.».
Не погодившись з відмовою позивач звернулась до суду.
Надаючи оцінку встановленим по справі обставинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що період роботи позивача з 01.01.2004 по 18.10.2023 року у Комунальному підприємстві «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» відповідачем не заперечується.
Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, Законом №1788-XII передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у закладах з надання психіатричної допомоги.
При цьому чинне законодавство не містить визначення закладу з надання психіатричної допомоги.
Водночас статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
З аналізу Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 №892/7180, також слідує, що він не містить визначення закладу з надання психіатричної допомоги, лише визначає, що це заклад є багатопрофільним лікарняним закладом (підпункт 1.1.1 пункт 1 цього Переліку).
Відповідно до ст.10 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Психіатрична допомога особам віком до 18 років у закладах з надання психіатричної допомоги надається окремо від повнолітніх осіб. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.1-3 Типовим положенням про психоневрологічний інтернат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №957 (далі - Положення №957), психоневрологічний інтернат (далі - інтернат) є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті. Інтернат утворюється, реорганізується та ліквідується за рішенням місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (далі - засновник). У своїй діяльності інтернат керується Конституцією та законами України, Конвенцією про права осіб з інвалідністю, актами Президента України, Кабінету Міністрів України та Мінсоцполітики, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням
Відповідно до пунктів 5-7 Положення №957 основними завданнями інтернату є:
- забезпечення прав та інтересів підопічних, створення належних умов для проживання/перебування, соціально-побутового обслуговування, денної зайнятості (заняття творчістю, дозвілля, навчання, добровільна праця тощо) та надання медичної допомоги підопічним;
- надання соціальних послуг підопічним (стаціонарний догляд, соціальна реабілітація, представництво інтересів). Інтернат може надавати послуги з підтриманого проживання, паліативного/хоспісного та денного догляду, соціальної адаптації, кризового та екстреного втручання, консультування. Інтернат може надавати безоплатні та платні соціальні послуги (в межах наявних можливостей) відповідно до законодавства. Тарифи на платні соціальні послуги встановлюються інтернатом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2005 р. №268 «Про затвердження Порядку регулювання тарифів на платні соціальні послуги» (Офіційний вісник України, 2005 р., № 15, ст. 759) і затверджуються засновником;
- проведення комплексу реабілітаційних заходів відповідно до індивідуального плану реабілітації, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
З інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідує, що основним видом діяльності КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» Дніпропетровської обласної ради за КВЕД-2010 є 86.10 «Діяльність лікарняних закладів».
Таким чином, суд, враховуючи вид діяльності та основні завдання КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради», а також наведені у ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначення психіатричної допомоги та відсутність виключного переліку психіатричних закладів охорони здоров`я, доходить висновку про віднесення КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» до психіатричних закладів охорони здоров`я.
Як зазначалося вище, з 01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-IV.
За правилами ч.4 ст.24 Закону №1058-IV (тут і далі в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Під час розгляду справи судом встановлено і не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивачка працювала у психіатричному закладі охорони здоров`я.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у психіатричному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ураховуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 12.09.2023 у КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону «Про пенсійне забезпечення» та, відповідно, про протиправність такої відмови та наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону «Про пенсійне забезпечення».
Доводи відповідача щодо необхідності перебування на пенсії за вислугу років для подвійного зарахування стажу свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1211,20 грн.
Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 01.01.2004 року по 18.10.2023 року у Комунальному підприємстві «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» у подвійному розмірі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна