Справа № 600/1320/24-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1320/24-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кушнір Віталіна Олександрівна

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

14 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Чернівецькій області (далі ГУ ДПС у Чернівецькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 86152,42грн, в тому числі 9768,80 грн до місцевого бюджету та 76383,62 грн до державного бюджету.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позов задоволено:

-стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 86152,42 грн, в тому числі 9768,80 грн до місцевого бюджету та 76383,62 грн до державного бюджету.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку з 12.02.2020.

Згідно із розрахунком податкового боргу наданого позивачем, за відповідачем станом на 15.06.2023р. обліковується податковий борг на загальну суму 86152,42 грн: за платежем 18050400 "єдиний податок з фізичних осіб", 11010500 "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування", за платежем 11011001 "військовий збір", за платежем 21081103 "адмін.штрафи та інш санкції".

Зазначений податковий борг виник на підставі:

-по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 9768.80 грн. виник згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №6711 від 14.02.2020 р. у сумі 9088,80 грн. та за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 27.01.2023 року №363/ж5/24-13-24-04/), в результаті чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2023 року №00000/1896/Ж10/24-13-24-04 у сумі 680,00 грн.

-по адмінштрафах та інших санкціях у сумі 1360,0 грн. (штрафні санкції) виник за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 27.01.2023 року №363/ж5/24-13-24-04/), в результаті чого прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.03.2023р. №00000/1910/Ж10/24-13-24-04 у сумі 1020,00грн., та від 20.03.2023р. №00000/1913/Ж10/24-13-24-04 у сумі 340,00 грн.

-по податку на доходи фізичних осіб у сумі 69304,88 грн. виник за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 27.01.2023 року №363/ж5/24- 13-24-04/), в результаті чого прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.03.2023р. №00000/1904/Ж10/24-13-24-04 у сумі 68400,00 грн., та від 20.03.2023 р. № 00000/1907/Ж10/24-13-24-07 у сумі 680,00 грн.; пеня в сумі 224,88 грн. нарахована відповідно до пункту 129.1 статті 129 ПК України.

-по військовому збору у сумі 5718,74 грн. за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 27.01.2023 року №363/ж5/24-13-24- 04/), в результаті чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2023р. №00000/1906/Ж10/24-13-24-04 у сумі 5700,00; пеня в сумі 18,74 грн. нарахована відповідно до пункту 129.1 статті 129 ПК України.

У зв`язку із наявністю податкового боргу станом на 15.06.2023 року за узгодженими податковими зобов`язаннями у сумі 86152,42 грн. відповідачу було направлено податкову вимогу форми «Ф» від 15.06.2023 року №23136-56-1303-2413.

В подальшому, податковий орган звернувся до суду з даним позовом.

Примаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Обов`язок сплати податків платником передбачений підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Грошове зобов`язання платника податків-сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту14.1 статті 14 ПК України).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг-сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі №810/1963/18, від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19, від 20 жовтня 2020 року у справі №140/30/20, від 02 грудня 2020 року у справі № 160/2705/19.

Судом першої інстанції із наданого позивачем розрахунку встановлено, що за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість в розмірі 86152,42 грн., яка в добровільному порядку не погашена.

В свою чергу, відповідач в апеляційній скарзі не заперечує, що за ним рахувався податковий борг у вищезазначеній сумі, однак зазначає, що вказана заборгованість ним погашена, на підтвердження чого надав копії платіжних документів: квитанцію від 19.02.2024 року, призначення платежу «сплата заборгованості за ВП № 72912297» - 55 391, 66 грн.; квитанцію від 30.10.2023 року, призначення платежу «сплата заборгованості за ВП № 72912297» - 10 000, 00 грн.; квитанцію від 20.11.2023 року, призначення платежу «сплата заборгованості за ВП № 72912297» - 10 000,00 грн.; квитанцію від 23.12.2023 року, призначення платежу «сплата заборгованості за ВП № 72912297» - 10 000, 00 грн.

Як вбачається зі змісту відзиву на апеляційну скаргу, податковим органом не надано доказів на підтвердження того, що за ОСОБА_1 рахується інший податковий борг, а суми сплачені відповідно до вищезазначених платіжних документів не є сплатою боргу, який є предметом стягнення у даній справі. Останній лише вказує про те, що станом на 15.06.2023 існував узгоджений податковий борг в розмірі 861152,42 грн.

Стосовно доводів позивача, що борг у вищезазначеній сумі існував і на момент подання цього позову, не підтверджені жодним доказом.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що ГУ ДПС у Чернівецькій області не надано доказів, які б свідчили, що станом на момент подання позову за ОСОБА_1 рахувався податковий борг у сумі 861152,42 грн., оскільки як вбачається із наданих останнім квитанцій частина боргу сплачена до 25.03.2024 (дата подання позову).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Матохнюк Д.Б.