Справа № 240/10559/25
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

11 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/10559/25

категорія 109010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Попової О. Г., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що полягали у погодженні технічної документації та внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :10:051:0070, яка частково або повністю накладається на земельну ділянку, що перебуває у моєму орендному користуванні відповідно до договору оренди земельної ділянки від 22.05.2006, укладеного з Житомирською міською радою.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області усунути наслідки порушення, шляхом вилучення з Державного земельного кадастру недостовірних відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :10:051:0070, сформовану з порушенням земельного законодавства та без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Разом із адміністративний позовом позивачкою подано заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій вона просить заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які можуть здійснювати дії щодо обігу земельних ділянок, вчиняти будь-які дії щодо: внесення, зміни або уточнення відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:051:0070; передання вказаної ділянки у власність, оренду або інше користування; укладення правочинів щодо поділу, об`єднання чи відчуження цієї ділянки.

В обґрунтування заяви зазначає, що вказана ділянка була сформована на підставі недостовірної інформації, зокрема - про наявність об`єкта нерухомості, якого фактично не існує. Позивачка є орендарем суміжної земельної ділянки №0115 на підставі договору з Житомирською міською радою, укладеного 22.05.2006, строком на 25 років, та має чинне речове право користування, захищене ст. 152 ЗКУ. У разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза того, що на підставі недостовірних або неправомірно внесених даних можуть бути вчинені дії щодо: поділу, об`єднання чи зміни цільового призначення ділянки №0070; реєстрації прав третіх осіб; передання ділянки у власність, користування або оренду.

У відповідності до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 (справа №380/5217/20) сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

З наведеного встановлено, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявником не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Застосування заходів забезпечення адміністративного позову можливе виключно у випадку наявності підстав передбачених ч. 2 ст.150 КАС України.

Проте, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження тих фактичних обставин, що зазначено в заяві про забезпечення позову, як і не зазначено, чому невжиття відповідних запобіжних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду без забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які можуть здійснювати дії щодо обігу земельних ділянок, вчиняти будь-які дії щодо: внесення, зміни або уточнення відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:051:0070; передання вказаної ділянки у власність, оренду або інше користування; укладення правочинів щодо поділу, об`єднання чи відчуження цієї ділянки.

Враховуючи викладене, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Попова