Справа № 140/14759/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14759/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Стецика Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І.,

представника позивача Лемішка І.П.

представника відповідача Кулик А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі також ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2024 №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку магазину, у якому здійснює господарську діяльність позивач, та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За результатом перевірки складено Акт (довідку) фактичної перевірки від 25.06.2024 року № 1744/04-36-07-08-РРО- щодо порушення норм законодавства ФОП ОСОБА_1

31.08.2024 позивачем отримано від ГУ ДПС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 № про застосування щодо нього штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 582849,40 грн за порушення п. 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та податкове повідомлення-рішення від 14.08.2024 № про накладення на нього штрафу в розмірі 2040 грн за ненадання документів, пов`язаних з предметом перевірки.

Позивач з даними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача не згідний, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Свою позицію обґрунтовує тим, що в наказі про проведення фактичної перевірки не вказано підстав для її проведення, а є лише посилання на підпункти Податкового кодексу України та відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки та інформацію, яку контролюючий орган отримав про порушення позивачем вимог чинного законодавства. Вказує, що жодних документів, які б підтверджували наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства, а отже про підставу проведення перевірки контролюючим органом, позивачу не надано ні безпосередньо перед проведення перевірки, ні під час її проведення

Отже, вважає, що фактична перевірка проведена за відсутності законних на те підстав.

Щодо виявленої податковим органом реалізації товарів без застосування ПРРО зазначає, що йому незрозуміло як визначалась сума штрафних санкцій та які саме товари реалізовані без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем порушено вимоги п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є необґрунтованими.

На думку позивача наведені в акті перевірки обставини щодо реалізації товарів з порушенням встановленого порядку їх обліку на загальну суму 445 889, 00 грн також не відповідають дійсності, оскільки позивачем на виконання вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України надано усі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження та обліку товарно-матеріальних цінностей, які знаходились у магазині на момент проведення фактичної перевірки.

Також вказує, що про факт проведення перевірки позивач дізнався вже після її проведення (оскільки не був присутній в цей час в АДРЕСА_1 ). Відтак, на переконання позивача, він не вчиняв правопорушення передбачене п. 121.1. ст. 121 ПК України, а тому контролюючим органом безпідставно застосовано до платника податків штрафну санкцію в розмірі 2040 грн за ненадання документів, пов`язаних з предметом перевірки.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т.1., а.с.103).

Представник ГУ ДПС у Волинській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 заперечила та у їх задоволенні просила відмовити повністю. В обґрунтування цієї позиції вказала, що фактична перевірка проведена податковим органом правомірно, наказ про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності, передбачених ПК України підстав для її проведення.

Звертає увагу суду, що позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки про що свідчить підпис представника позивача у направленнях на проведення перевірки, а наказ на проведення перевірки вже реалізовано та відповідно складено акт та податкове повідомлення-рішення за наслідком його реалізації. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Щодо встановлених порушень зазначила, що в ході проведення перевірки працівниками ГУ ДПС у Дніпропетровській області встановлено ряд порушень податкового законодавства.

Так, при проведенні 14.06.2024 о 13 год 50 хв працівниками контролюючого органу контрольної закупки на суму 799 грн позивачем не видано розрахунковий документ встановленого зразка.

З 01.06.2024 по 14.06.2024 згідно баз даних ДПС відсутня реалізація товарів, а саме: телефон 12 64 black used за ціною 23 042 грн, 12 Pro 128 Graphite used за ціною 18 737 грн, телефон 13 256 Green used за ціною 23 575 грн, телефон 13 Pro 128 Silver used за ціною 25 420 грн. Вищезазначені товари згідно акту приймання-передачі до Договору комісії за №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024 фактично відсутні в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність позивач, відповідно були реалізовані без видачі розрахункового документа.

Також ФОП ОСОБА_1 ні під час проведення перевірки, ні до закінчення перевірки не надано відповідних відомостей про усі первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

В свою чергу, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та іншої статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 44 ПК України строків їх зберігання тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2040 грн. за дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за те саме порушення.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відсутні (т.1, а.с.113-119).

Представник позивача у відповіді на відзив (т.1, а.с.143-146) заперечив доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що товари (зокрема: телефон 12 64 black used за ціною 23 042 грн, 12 Pro 128 Graphite used за ціною 18 737 грн, телефон 13 256 Green used за ціною 23 575 грн, телефон 13 Pro 128 Silver used за ціною 25 420 грн) щодо яких перевіряючими ГУ ДПС в Дніпропетроській області встановлена реалізація без використання ПРРО були переміщені на іншу торгову точку позивача, а саме у магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Дана обставина пояснює відсутність цього товару в магазині на момент проведення фактичної перевірки.

Щодо факту продажу товару на суму 799 грн без видачі розрахункового документу, посилається на положення статті п. 20.1.11. ст. 20 ПК України згідно якої визначено право контролюючих органів проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків. Стверджує, що контрольна розрахункова операція проведена контролюючим органом вже під час проведення фактичної перевірки та із застосуванням ПРРО. Отже, позивач не вчиняв порушення п .1 та 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Наголошує, що під час проведення фактичної перевірки позивачем надані всі документи, які підтверджують облік та походження товарів, які перебували на реалізації під час проведення фактичної перевірки, а саме форму обліку товарних запасів, договір комісії та акт приймання до договору комісії. Натомість, поданими до відзиву документами відповідачем не доведено порушення п .12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 (т.1, а.с.161-162) залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, третя особа).

У поясненнях третьої особи щодо позову представник ГУ ДПС у Дніпропетровській області (т.1, а.с.169-174) заперечила доводи позивача щодо відсутності підстав для проведення перевірки. Зазначила, що призначаючи фактичну перевірку, податковому органу достатньо зазначити в наказі відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України без розкриття його змісту, яким охоплюється предмет перевірки, але за умови, що цей підпункт містить лише одну фактичну підставу. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, який містить посилання на порядковий номер підпункту пункту статті Податкового кодексу України, як підстави для проведення перевірки, але не відображає конкретні обставини, які в цих підпунктах розкриваються та мають об`єктивно існувати.

Вказала, що під час проведення перевірки встановлено, що продавець здійснив проведення розрахункової операції з продажу товарів без застосування ПРРО/РРО та без видачі відповідного розрахункового документу (фіскального чека). Відповідальність за дане порушення передбачена п.1 ст.17 Закону від 06.07.1995 № 265/95.

Також, працівниками ГУ ДПС у Дніпропетровській області встановлено фактичні залишки та складено опис товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 445889,40 грн. Позивачем під час перевірки не надано жодних документів на підтвердження обліку та походження товарних запасів на загальну суму 445889, 40 грн.

Окрім того, вказує, що під час проведення перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де провадить свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , посадовим (службовим особам) ГУ ДПС у Дніпропетровській області не було надано документів, що пов`язані з предметом перевірки.

З урахуванням викладеного представник третьої особи вважає, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 14.08.2024 № та № є законними та обґрунтованими, складеними на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Разом із пояснення щодо суті спору ГУ ДПС у Дніпропетровській області подано заяву згідно якої представник даної особи просить здійснювати розгляд адміністративної справи №140/14759/24 без участі представника ГУ ДПС у Дніпропетровській області (т.1, а.с.189).

17.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі від ГУ ДПС у Волинській області у яких представник відповідача повторно акцентувала увагу на правомірності наказу на проведення фактичної перевірки позивача.

Звертає увагу суду, що акт переміщення запасів №6042 від 01.06.2024 не був наданий контролюючому органу ні на початок проведення перевірки, ні під час її проведення, ні до позовної заяви.

Мотивуючи застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної санкції у розмірі 445889,40 грн, вказує, що в ході проведення перевірки відповідно до баз даних ДПС України СОД РРО через ПРРО фіскальний № в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність позивач, за період 14-26 червня 2024 року встановлено факт продажу товарів на загальну суму 445889,40 грн, які не обліковані у встановленому законодавством порядку. Наданий перевіряючим договір комісії № СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024 та Акт прийому-передачі товарів від 01.06.2024 до даного договору не відображає облік проданих товарів на вказану суму (т.2., а.с.1-8).

У додаткових поясненнях від 18.03.2025 представник позивача вказав, що частина товарів згідно №9 до акту перевірки зазначені в акті приймання-передачі від 01.06.2024 до договору комісії №СЮ-29-04-24-ВА від 29.04.2024. Навів перелік таких товарів та їх порядкові номери під якими вони зазначені у вказаному акті приймання-передачі від 01.06.2024 до договору комісії. Щодо інших товарів на загальну суму 346 414,80 грн, які зазначені в додатку №9 до акту перевірки, зазначив що такі товари надійшли в продаж саме в день перевірки (після надання документів на товари, які були в магазині на почато перевірки) на підставі Акту приймання-передачі від 14.06.2024 (т.2, а.с.39-41).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та додатково наданих пояснень, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник ГУ ДПС у Волинській області в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 13.06.2024 №2315-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 » (т.1., а.с.124зворот), направлень на перевірку від 13.06.2024 №4529, від 13.06.2024 №4531, від 21.06.2024 №4831 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складений акт перевірки №1744/04-36-07-08-РРО/ від 25.06.2024 у висновках якого контролюючий орган вказав на порушення позивачем п.1, 2, 12 ст. 3 розділу ІІ Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями), п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України, ст.20, 21, 22, 23, 24 Кодексу законів про працю України (т.1., а.с.131-133).

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2024, яким за порушення п. 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР до позивача застосовано штрафні санкції на суму 582849,40 грн (т. 1, а.с.126-127), в тому числі: 445889,40 грн за ведення з порушенням, встановленого законодавством порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації (загальна сума по товарним запасам, які не обліковані в установленому порядку складає 445889,40 грн); 136960,00 грн за проведення розрахункових операцій без використання РРО та без роздрукування відповідного документу встановленої форми та змісту.

2) податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2024, яким до позивача за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 2040 грн (т.1, а.с.127-128).

Рішенням ДПС України №33773/6/99-00-06-03-02-06 від 11.11.2024 вказані податкові повідомлення-рішення № та № від 14.08.2024 залишені без змін, а подана позивачем скарга без задоволення (а.с.16-19).

Не погоджуючись із застосуванням фінансових санкцій на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підстави та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У даній справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків ГУ ДПС у Дніпропетровській області покладено підпункти 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України про що вказано зокрема у наказі від 13.06.2024 №2315-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5» (т.1., а.с.124зворот).

За приписами підпунктів 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2023 у справі №420/9909/23 вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав незазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо.

Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності».

Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, слід акцентувати увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпунктів 80.2.2, 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункти 80.2.2, 80.2.4 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Відтак, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Вирішуючи питання дотримання ГУ ДПС у Дніпропетровській області процедури проведення фактичної перевірки в аспекті достатності відображення в наказі підстав для її проведення, суд у даному випадку виходить з того, що в наказі від 13.06.2024 №2315-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 » контролюючий орган навів наступне формулювання: з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платника податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись ст. 19-1, ст. 20, пп.69.2 п 69 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.75.1.3 п. 75.1 ст.75, на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України провести фактичну суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас суд враховує, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято наказ від 13.06.2024 №2315-п, стала підготовлена доповідна записка начальника відділу фактичних перевірок та начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області (т.1, а.с.124).

Зокрема, в даній доповідній записці зазначено, що у зв`язку з отриманням в установленому порядку законодавством порядку інформації від державних органів, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, зокрема, щодо здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, а саме листа Державної податкової служби України від 29.04.2024 №12571/7/99-00-07-04-02-07 «Щодо можливих порушень законодавства в магазинах «Ябко» при проведенні розрахункових операцій, пропонується провести фактичну перевірку суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині «Ябко» за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5 (т.1, а.с.124).

Судом не встановлено, що доповідна записка начальника відділу фактичних перевірок та начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області мала істотні недоліки, не відображала в собі достатньої інформації, що була в наявності/отримана відповідачем в установленому законодавством порядку від державного органу, що може свідчити про можливі порушення платником податків законодавства, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій та не могла слугувати підставою та достатнім обґрунтуванням для призначення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) та у справі №280/6832/23 (постанова від 09.09.2024) доповідна записка в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.

Отже, доводи позивача щодо неправомірності проведення ГУ ДПС у Дніпропетровської області фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо виявлених під час перевірки порушень законодавства суд зазначає наступне.

Згідно з висновком, викладеним податковим органом в акті фактичної перевірки, позивачем у своїй діяльності допущено наступні порушення податкового законодавства:

- п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) за факт не проведення розрахункових операцій через зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій на загальну суму 90 744,00 грн (сума фінансових санкцій 799 грн х 100%, 90 744 грн х 150%).

- п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: ведення з порушенням порядку, встановленого законодавством, обліку товарів за місцем їх реалізації. Виявлено не облікованих товарів на загальну суму 445 889, 40 грн (сума фінансових санкцій 445 889, 40 грн);

- п. 85.2. ст. 80 ПК України, а саме: не надання платником податків посадовим (службовим) особам податкового органу у повному обсязі документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки (сума фінансових санкцій 2 040 грн)

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

З наведеного слідує, що суб`єкти господарювання зобов`язані в обов`язковому порядку проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків:

1) непроведення розрахункової операції через РРО;

2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;

3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа.

Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2статті 3 цього ж Закону. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Відповідно до пункту 80.4. статті 80 Податкового кодексу України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

За правилами підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41цього Кодексу, мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до п.20.1.11 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить висновку, що контролюючий орган наділений повноваженнями проводити контрольні розрахункові операції перед початком фактичної перевірки.

Як зазначено у акті перевірки та підтверджується матеріалами справи, перед початком фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено контрольну розрахункову операцію із придбання 14.06.2024 о 13 год. 50 хв. чохла на суму 799 грн. При цьому позивачем не видано посадовим особам податкового органу розрахунковий документ встановленого зразка.

Факт не проведення розрахункової операції через ПРРО з фіскальним режимом роботи підтверджується витягом із СОД РРО (т.2, а.с.11) з якого вбачається, що фіскальний чек, який позивач повинен був видати о 13 год. 50 хв. відсутній.

Окрім цього, із даного витягу із СОД РРО випливає, що 14.06.2024 відкриття зміни у торговій точці (магазині) за адресою: АДРЕСА_1 відбулося лише о 14 год. 18 хв, тобто через 28 хв після здійснення контрольної розрахункової операції.

Долучений до матеріалів справи представником позивача фіскальний чек на підтвердження розрахункової операції щодо придбання чохла Colorful Matte Case with MagSafe Iphone на суму 799,00 грн (т.2, а.с.41) суд до уваги не бере, оскільки така розрахункова операція проведена 14.06.2024 о 14 год 19 хв, тобто вже після здійснення контрольної закупки, яка відбулася 14.06.2024 о 13 год 50 хв.

Відтак, суд дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій на суму 799,00 грн на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме за непроведення розрахункової операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та невидача розрахункового документу встановленого зразка.

Крім того, контролюючим органом під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 проведено зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, в результаті якого виявлено відсутність окремих позицій товарів, що були отримані позивачем згідно Акту прийому-передачі товарів від 01.06.2024 до Договору комісії за № СЮ-29-04-24- ДА від 29.04.2024, а саме: телефон 12 64 black used за ціною 23 042 грн, 12 Pro 128 Graphite used за ціною 18 737 грн, телефон 13 256 Green used за ціною 23 575 грн, телефон 13 Pro 128 Silver used за ціною 25 420 грн.

Згідно баз даних ДПС за період з 01.06.2024 по 14.06.2024 реалізація вказаних товарів відсутня.

Як наслідок, посадові особи ГУ ДПС у Дніпропетровській області дійшли висновку, що даний товар був реалізований без видачі розрахункового документа.

При цьому, пояснюючи відсутність зазначених товарів в магазині на момент проведення фактичної перевірки, позивач стверджує, що вищезгадані товари 14.06.2024 були переміщені на іншу торгову точку позивача, а саме у магазин за адресою: АДРЕСА_2 .

На підтвердження вказаної операції щодо переміщення товару позивачем надано суду копію акту переміщення запасів №6042 від 01.06.2024 (т.1, а.с.147).

В підтвердження ведення належного обліку товару у магазині «Ябко» за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5 як під час проведення фактичної перевірки, так і до суду (в якості додатку до позову) позивачем надано форму ведення обліку товарних запасів (т1, а.с.31зворот) в якій відображена наступна інформація: дата внесення запису, реквізити первинного документа, що підтверджують надходження або вибуття товару; загальна вартість надходження товару (придбання, повернення товару від покупця або внутрішнє переміщення); загальна вартість вибуття товарів (продаж товарів в безготівковій формі, внутрішнє переміщення, знищення або втрата, повернення товару постачальнику, використання на власні потреби).

Суд звертає увагу на те, що до відповідної форми ведення обліку товарних запасів не внесено інформації про факт внутрішнього переміщення товару на загальну суму 90744,00 грн згідно акту переміщення запасів №6042 від 01.06.2024

Акт переміщення запасів від 01.06.2024 був наданий суду лише разом із відповіддю на відзив. При цьому, у позовній заяві представник позивача про наявність такого акта внутніршнього переміщення товару не згадує. Доказів його надання представникам контролюючого органу під час проведення перевірки суду також не надано.

Не надано суду і доказів знищення/втрати, повернення постачальнику, використання на власні потреби товарів на загальну суму 90744,00 грн ( а саме: телефон 12 64 black used за ціною 23 042 грн, 12 Pro 128 Graphite used за ціною 18 737 грн, телефон 13 256 Green used за ціною 23 575 грн, телефон 13 Pro 128 Silver used за ціною 25 420 грн).

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність застосування ГУ ДПС у Волинській області до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій на суму 136960,00 грн на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме за проведення розрахункових операцій без використання РРО та без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми та змісту на загальну суму 90774,00 грн.

Оскільки таке порушення позивачем є повторним, розмір штрафної санкції відповідно до статті 17 Закону №265/95-ВР застосовано у розмірі 150% відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів без використання РРО та без роздрукування відповідного розрахункового документа (90 774,00 грн х 150%= 136 161,00 грн), що відповідає розрахунку штрафних (фінансових) санкцій згідно акту фактичної перевірки №1744/04-36-07-08-РРО/ від 25.06.2024 (т.1, а.с.181).

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що у контролюючого органу наявні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, що передбачені пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, за правопорушення у вигляді не застосування РРО при проведенні розрахункових операцій на суму 136 960,00 грн, а саме: застосування штрафної санкції за порушення вчинене вперше, в розмірі 100% вартості проданих товарів (799 грн. х 100% = 799 грн.) та вчинене вдруге - (90 774,00 грн х 150%= 136 161,00 грн)

Щодо встановленого під час перевірки порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з абзацом 60 статті 2 Закону №265/95 термін "технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту" для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про захист прав споживачів". Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 №231. Смартфони та мобільні телефони відносяться до даного переліку.

Згідно з статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за № 1411/37033 (далі - Порядок №496).

Згідно пункту 2 розділу І Порядку №496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Отже документами, що є підставою для внесення записів до товарних запасів є накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи тощо.

В свою чергу законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для обліку товарних запасів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХIV (далі Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем ведення порядку обліку товарних запасів та здійснення продажу товарів, які не відображені в обліку, на загальну суму 445 889, 40 грн.

Такий висновок перевіряючих базується на тому, що відповідно до баз даних ДПС України СОД РРО через ПРРО фіскальний № в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5, де здійснює свою господарську діяльність позивач, за період 14-26 червня 2024 року встановлено факт продажу товарів на загальну суму 445 889, 40 грн, які не обліковані у встановленому законодавством порядку. При цьому, наданий позивачем до перевірки договір комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024 та Акт прийому-передачі товарів від 01.06.2024 до даного договору не містить інформації про облік товарів на вказану суму.

Перелік таких товарів щодо якого встановлено факт ведення обліку з порушенням вимог закону наведено у додатку №9 до акту фактичної перевірки (т.2, а.с.9-10).

Суд не погоджується із висновками податкового органу про те, що позивачем порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації на суму 99 474,60 грн з огляду на наступне.

Суд встановив, що в ході фактичної перевірки на підтвердження обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 надав представникам ГУ ДПС у Дніпропетровській області договір комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024 (т.1, а.с.21зворот-22), акт приймання-передачі товарів від 01.06.2024 до договору комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024 (т.1., а.с.23-30), форму ведення обліку товарних запасів (т.1., а.с.31 зворот), що не заперечується представником відповідача у відзиві на позовну заяву та випливає із тексту акта фактичної перевірки.

Так, відповідно до договору комісії № СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер), його предметом є зобов`язання комісіонера за дорученням комітента, від свого імені за плату (винагороду) укладати за рахунок комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору комісії передбачено, що конкретні умови щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, наведено у актах приймання-передачі товарів.

Згідно з пунктом 4.1. договору комісії передання товарів комітентом комісіонеру для продажу відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів на таких умовах: місце передання: АДРЕСА_1 . Порядок транспортування продукції, що передається комісіонерові для продажу відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається комітентом.

Актом приймання-передачі товарів від 01.06.2024 до вказаного договору комісії позивачу передано 1013 одиниць товару на загальну суму 2236473,00 грн.

Отримання товару за даним актом приймання-передачі товарів від 01.06.2024 відображено позивачем у формі ведення обліку товарних запасів (т.1., а.с.31 зворот).

Як встановлено судом зі змісту акту приймання-передачі товарів від 01.06.2024 до договору комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024, вказаний документ містить дані про факт передачі на комісійну реалізацію ФОП ОСОБА_1 наступного товару, який включений перевіряючими до переліку необлікованого товару, а саме: Чохол Colorful Matte Case with MagSafe iPhone 15 Pro (позиція 511 в акті); Захисна плівка для MacBook Pro 14" (2023/2021) (позиція 151 в акті); Чохол-папка LAUT Prestige Sleeve для Macbook 13-14" (позиція 879 в акті); Блок живлення Belkin Home Charger 25W USB-C PD (позиція 105 в акті); Кабель Belkin Braided USB-C to Lightning 1m (позиція 353 в акті); Блок живлення Belkin Home Charger 25W USB-C PD (позиція 105 в акті); Захисне скло Full Glass для iphone 15 (позиція 177 в акті); Кабель Belkin Silicone USB-A to USB-C 1m (позиція 355 в акті); Блок живлення Belkin Home Charger 25W USB-C PD (позиція 150 в акті); Захисне скло iLera DeLuxe Incognito FullCover Glass для iPhone 15 Pro Max (позиція 211 в акті); Чохол Apple Silicone Case High Quality для iPhone 15 Pro Maх (позиція 460 в акті); Захисне скло NEU Chatel Corning Gorilla Glass для iPad Air 4/Air 5/Pro 11 (позиція 253 в акті); Чохол LAUT HUEX Case with Pencil Holder для iPad Air 5/4, Pro 1 (2022- 2018) (позиція 570 в акті); Чохол-накладка LAUT Crystal-Х для Macbook Air 13 (2018-2020) (позиція 855 в акті); MacBook Air 13 Retina, Midnight, 256GB with Apple M2 (MLY33) (позиція 42 в акті); Захисне скло Full Glass для iphone Xs Max/11 Pro Max (позиція 184 в акті); 11 Pro Max 64 silver used (позиція 7 в акті); Чохол Apple Silicone Case High Quality для iPhone 11 Pro Max (позиція 446 в акті).

Загальна вартість вказаного товару становить 73 877,60 грн (за цінами згідно додатку №9 до акту фактичної перевірки).

Відтак, оскільки інформація про наведений вище товар була відображена в акті приймання-передачі товарів від 01.06.2024 до договору комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024, суд не погоджується з висновками ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо порушення позивачем обліку такого товару.

Окрім того, суд звертає увагу, що до переліку необлікового товару (згідно додатку №9 до акту перевірки) податковим органом включено також продаж ФОП ОСОБА_1 кінцевим споживачам у період з 14-26 червня 2024 року гарантії на товар на загальну суму 25 597,00 грн, зокрема: 14.06.2024 гарантії на 2 роки в сумі 4149,00 грн та гарантії на 2 роки з розбиттям в сумі 5 599,00 грн; 20.06.2024 гарантії на 1 рік в сумі 1 850,00 грн; 21.06.2024 гарантії на 2 роки в сумі 3 200,00 грн; 22.06.2024 гарантії 1 рік на в сумі 2 450,00 грн та гарантії 2 роки в сумі 3 200,00 грн; 23.06.2024 гарантії 2 роки в сумі 3 299,00 грн та гарантії 1 рік в сумі 1850 грн.

Суд зазначає, що за гарантія на товар за своєю природою є послугою, що надається покупцю товару і передбачає відповідні зобов`язання продавця за недоліки товару, які існували на момент передачі товару. У разі виявлення споживачем недоліку товару протягом гарантійного строку суб`єкт господарювання зобов`язаний забезпечити здійснення його гарантійного ремонту, гарантійної заміни, зниження ціни або розірвання договору в порядку, визначеному законом.

Таким чином, гарантія є послугою, а тому на суб`єкта господарювання (у даному випадку ФОП ОСОБА_1 ) не покладається обов`язок щодо забезпечення її обліку. Відповідно до пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено обов`язок щодо ведення платником податку обліку виключно товарних запасів.

Відповідно, включення до переліку необлікового товару гарантії на загальну суму 25 597,00 грн є помилковим та спростовується наведеними вище висновками суду.

Суд не бере до уваги поданий представником позивача акт приймання-передачі від 14.06.2024 на загальну суму 346 414, 80 грн до договору комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024, оскільки відомості про надходження товару згідно даного акту приймання-передачі не внесені до поданої позивачем форми ведення обліку товарних запасів.

Акт приймання-передачі від 14.06.2024 наданий суду лише разом із додатковими поясненнями позивача від 18.03.2025. При цьому, у позовній заяві позивач про наявність такого акта приймання-передачі товарів не згадує. Доказів його надання представникам контролюючого органу під час проведення перевірки суду також не надано.

У постанові від 14.08.2024 року у справі №560/12984/23 Верховний Суд зазначив, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, зокрема, і у постанові від 06.08.2019 у справі №160/8441/18 на те, що платник податків не може посилатися в судовому процесі на підтвердження показників, які відображені ним у податковій звітності, на документи, які не були надані під час перевірки або впродовж строку, передбаченого п. 86.7 ст. 86 ПК України.

Відтак, суд дійшов висновку, що в ході проведення перевірки податковим органом правомірно встановлено порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР за порушення порядку ведення обліку товарних запасів на суму 346 414, 80 грн

В іншій частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення позивачем обліку товару на суму 99 474,60 грн (73 877,60 грн товар, який відображено в акті від 01.06.2024 до договору комісії та 25 597,00 грн продаж позивачем гарантії на товар) податковим органом не доведено вчинення позивачем порушення позивачем ведення обліку товарних запасів.

Враховуючи наведене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від № від 14.08.2024 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 99 474,60 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про скасування податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2024, яким до останнього застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 2040 грн за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та виплаває з матеріалів справи 14.06.2024 посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області у зв`язку з проведенням фактичної перевірки позивачу через його представника Силицького І.В. вручено письмову вимогу про надання платником податків наступних документів: документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, у порядку визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку; накладні на прибуття ТМЦ, ТТН (т.1, а.с.120зворот).

Також матеріали справи містять копію письмової вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровської області від 20.06.2024 (т.1, а.с.121) згідно якої позивачу пропонувалося надати контролюючому органу копію Х-звітів по ПРРО № за період з 13.06.2024 по 20.06.2024. Від отримання такої вимоги представник позивача відмовився, про що зазначено у даній вимозі.

Відповідно до абзацу першого п. 85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Аналогічно п. 85.8 ст.85 ПК України передбачено право посадових (службових) осіб контролюючих органів, які проводять перевірку, у випадках, передбачених ПК України, отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

З аналізу наведених норм податкового законодавства випливає, що запитувати необхідні для здійснення перевірки документи є правом контролюючого органу, натомість надавати посадовим (службовим) особам, контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки - є саме обов`язком суб`єкта господарювання, який виникає після початку перевірки та не залежить від наявності вимоги про надання/ витребування таких документів контролюючим органом.

У постанові від 17.10.2024. у справі №160/9989/22 Верховний Суд зауважив, що обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності.

Така позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05.05.2020 (справа №826/678/16), від 16.04.2020 (справа №826/7760/15), а також у постановах від 06.08.2019 (справа №160/8441/18), від 29.05.2020 (справа №826/27811/15), від 13.11.2020 (справа №813/6362/13-а), від 28.10.2021 (справа №802/880/18-а), від 06.09.2022 (справа №640/772/21), від 14.12.2022 (справа № 640/637/19), від 07.02.2023 (справа №640/9880/19).

Водночас, позивачем ні під час проведення перевірки, ні до закінчення перевірки не надано відповідних відомостей про усі первинні документи щодо обліку товарних запасів.

Суд відмічає, що документи, які були надані до суду на підтвердження правомірності ведення обліку товарів в магазині (акт переміщення від 01.06.2024 та акт приймання-передачі товар від 14.06.2024 до договору комісії №СЮ-29-04-24-ДА від 29.04.2024) не були надані до перевірки податковому органу, причини їх ненадання - невідомі.

Відповідальність в разі ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, встановлена статтею 121 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн або у випадку повторного порушення в розмірі 2040,00 грн.

Як випливає із копії податкового повідомлення-рішення №5 від 13.06.2024 (т.2, а.с.47) позивач уже притягався до відповідальності за порушення п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України за ненадання документів на вимогу контролюючого органу.

Таким чином, оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, у ГУ ДПС у Волинській області були законні підстави щодо застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 2040 грн.

За таких обставин, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області № від 14.08.2024 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи та не спростовують висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки суд задовольняє позов частково, тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_1 слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 795, 45 грн в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 14.08.2024 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 99 474,60 грн (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у сумі 795, 45 грн (сімсот дев`яносто п`ять гривень 45 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 квітня 2025 року.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4; код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок, 17а, код ЄДРПОУ ВП 44118658).

Суддя Н. В. Стецик