Справа № 580/13042/24
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року справа № 580/13042/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 вх. №61092/24 представник позивача, адвокат Кандиба Т.О. звернулась в інтересах ОСОБА_1 (надалі Позивач) згідно ордеру від 09.10.2024 №1194072 до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить (в редакції від 07.01.2025):

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (надалі Відповідач) щодо не поновлення/не продовження військової служби ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 17 листопада 2023 року на підставі постанови від 01.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0000014 від 12.01.2024 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити/продовжити військову службу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 17 листопада 2023р. на підставі постанови від 01.02.2024 року про закриття кримінального провадження №0000014 від 12.01.2024 року за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, строк призупинення військової служби ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зарахувати до вислуги років позивача для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновити пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо фактичної відмови ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у звільненні з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 ч.5 ст.26 Закону, України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що він проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Постановою гарнізонної ВЛК від 18.07.2024 року був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, в зв`язку з чим 01.08.2024 рок та 14.11.2024 року звернувся з відповідними рапортами на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 та необхідним пакетом документом про звільнення його з військової служби на підставі п.п «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Листом військової частини від 14.12.2024 року Позивач був повідомлений, що у Відповідача відсутні правові підстави розглядати його рапорт, оскільки на даний час він вважається таким, що самовільно залишив військову частину і не перебуває на військовій службі. Вищевказані дії військової частини позивач вважає протиправними, що і спонукало останнього звернутись до суду.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Представник військової частини НОМЕР_1 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що станом на час звернення з відповідним позовом до суду Позивач продовжує перебувати у статусі, особи, яка самовільно залишила військову частину, оскільки добровільно не повернувся до місця служби, в зв`язку з чим підстави для поновлення його на військовій службі на підставі постанови від 01.02.2024 про закриття кримінального провадження №0000014 від 12.01.2024 року за п.2 ч.1 ст.284 КПК України відсутні, так само, як і відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог, які є похідними.

Третя особа Міністерство оборони України надало відзив на позовну, в якому підтримало правову позицію військової частини НОМЕР_1 та просило повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Постановою гарнізонної ВЛК від 18.07.2024 Позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

01.08.2024 Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом у паперовій формі про звільнення його з військової служби на підставі п.п «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Натоміть, жодного рішення/наказу, як то про звільнення з військової служби так і про відмову у звільненні Позивачем у встановлені строки отримано не було.

14.11.2024 Позивач повторно засобами поштового зв`язку направив Відповідачу рапорт від 13.11.2024 у паперовій формі, аналогічного змісту, як і попередній рапорт. Вказаний рапорт був отриманий Відповідачем 19.11.2024.

У відповідь на адвокатський запит від 13.11.2024 року військова частина НОМЕР_1 надіслала лист-відповідь від 14.12.2024 року № 630/21434 в якому повідомила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 46 від 15.02.2024 року було призупинено військову службу ОСОБА_1 , як такому, що самовільно залишив військову частину, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для розгляду рапорту останнього про його звільнення з військової служби, оскільки станом на час надання такої відповіді на військовій службі він не перебуває.

Вважаючи вищевказані дії військової частини НОМЕР_1 протиправними, Позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,7 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі, - Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За правилами ч.9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

В силу вимог ч.1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до абз.2 п.12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з п.225 вказаного Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану- до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Тобто, як і рішення (наказ) про звільнення військовослужбовця, так і рішення (наказ) про відмову у його звільненні виносить у даному випадку командир військової частини.

Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Відповідно до пункту «б» ч.1 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

Відповідно до підпункту «б» пункту 3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військоволікарської комісії про непридатність до військової служби.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів судом вбачається, що Позивач звертався з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби за п.п «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», додавши при цьому нотаріально засвідчені копії свідоцтва про хворобу та продовження свідоцтва про хворобу № 1262 від 18.07.2024.

З дослідженого в ході розгляду справи свідоцтва про хворобу № 1262 від 18.07.2024 суд встановив, що в останньому міститься висновок гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_3 , що Позивач на підставі статті 76-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби, з виключенням з військового обліку.

З урахуванням вказаного суд констатує, що Позивач дійсно має право на звільнення з військової служби п.п «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з тим, листом відповіддю №630/21434 від 14.12.2024 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило Позивачу, що його рапорт про звільнення з військової служби не підлягає розгляду, позаяк останній самовільно залишив військову частину і наказом №46 від 15.02.2024, йому було призупинено військову службу.

В матеріалах справи наявна копія витягу з ЄРДР з якої вбачається, що відносно Позивача було порушено кримінальне провадження №0000014 від 12.01.2024 за ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби).

За правилами ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з РДР).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1,підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наведені норми кореспондуються з нормами пунктів 144-1 - 144-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Згідно з п.143 Положення військовослужбовці, які були незаконно засуджені або незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності, в разі скасування вироку суду або винесення судом виправдувального вироку, в разі закриття кримінального провадження направляються до військових частин для дальшого проходження служби, де їх поновлюють у колишніх військових званнях (у разі їх позбавлення) і на посадах або звільняють з військової служби у запас (відставку) з поновленням у колишніх військових званнях (у разі їх позбавлення).

Системний аналіз викладених норм дає суду підстави для висновку, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби лише після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України стосовно них.

Варто зазначити, що 01 лютого 2024 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000014 від 12.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності у діянні Позивача складу кримінального правопорушення (вказана постанова міститься в матеріалах справи та була досліджена судом).

Копія зазначеної постанови була надана Відповідачем на адвокатський запит Позивача від 27.11.2024 року, що свідчить про наявність такої постанови в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 станом на час звернення Позивача з рапортами, а саме станом на 01.08.2024 року та на 14.11.2024 року.

Таким чином, ще у лютому 2024 року Відповідач мав можливість та обов`язок відповідним наказом поновити/продовжити військову службу Позивача, поновити Позивача у військовому званні з подальшим безперешкодним звільненням останнього зі служби, після отримання відповідного рапорту, оскільки, як було встановлено судом у вказаному рішенні, Позивач дійсно має законні підстави для звільнення з військової служби за п.п «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», натомість Відповідачем таких дій вчинено не було, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача в цій частині.

Відмовляючи Позивачеві у звільненні з військової служби Відповідач послався на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 46 від 15.02.2024 року було призупинено військову службу ОСОБА_1 , як такому, що самовільно залишив військову частину, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для розгляду рапорту останнього про його звільнення з військової служби, оскільки станом на час надання такої відповіді на військовій службі він не перебуває.

У відзиві на дану позовну заяву, а також в поясненнях третьої особи Міністерства оборони України, як на правомірність дій Відповідача міститься посилання на абзац перший пункту 1444 Положення № 1153/2008, яким встановлено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

З урахуванням вказаного Відповідач, а також третя особа зазначають, що з метою реалізації Позивачем свого права на відстрочку останній мав прибути до місця служби і вже після того подати відповідний рапорт про звільнення його з військової служби.

Вказане твердження Відповідача суд розцінює критично, адже, останній підміняє поняття «у разі прибуття до місця служби», як це зазначено в абзаці 1 п.1444 Положення № 1153/2008 поняттям «має прибути до місця служби».

Беручи до уваги, що Позивачем в даному випадку було дотримано положень чинного законодавства щодо проходження та звільнення з військової служби, в частині звернення до належного суб`єкта, з відповідним рапортом на належним пакетом документів про звільнення з військової служби, а оскільки Відповідач фактично відмовив останньому у задоволенні його рапорту та звільненні, то такі дії військової частини НОМЕР_1 є протиправними, в зв`язку з чим вимога про зобов`язання звільнити Позивача з військової служби за станом здоров`я, на підставі висновку ВЛК є такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до висновків Верховного суду зроблених в постанові від 06.06.2024 року у справі № 140/25460/23, …. «якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду».

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року в справі №140/12873/23 констатував, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

За таких обставин, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки їх задоволення саме у вказаному контексті відновить належними чином порушені права та інтереси ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень відповідача та третьої особи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не поновлення/не продовження військової служби ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 17.11.2023 на підставі постанови від 01.02.2024 про закриття кримінального провадження №0000014 від 12.01.2024 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити/продовжити військову службу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 17.11.2023 на підставі постанови від 01.02.2024 про закриття кримінального провадження №0000014 від 12.01.2024 за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, строк призупинення військової служби ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зарахувати до вислуги років позивача для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновити пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо фактичної відмови ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у звільненні з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 14.04.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО