Справа № 300/2702/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2025 р. справа № 300/2702/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Черненко Тетяна Юріївна в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за період з 23.07.2023 по 23.11.2023 та з 28.11.2023 по 31.03.2024 та нарахування грошового забезпечення і інших додаткових виплат у період з 27.02.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та зобов`язання нарахувати та виплати вказану додаткову винагороду за період з 23.07.2023 по 23.11.2023 та з 28.11.2023 по 31.03.2024 та зазначене грошове забезпечення і інші додаткові виплати у період з 27.02.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач під час виконання бойового завдання 23.07.2023 отримав травму (поранення), що підтверджується відповідними документами, проте відповідачем протиправно не виплачена позивачу додаткова винагорода, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, у розмірі збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення. Окрім цього, під час проходження позивачем військової служби, відповідачем у період з 27.02.2022 по 12.05.2023 протиправно проведено виплату грошового забезпечення, із урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Зазначив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 в справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, що визначала розміри посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року. Тому, оскільки ці зміни визнанні судом протиправними і скасовані, а Кабінет Міністрів України після їх скасування не прийняв іншого нормативного акту щодо визначення складових розміру грошового забезпечення військовослужбовців, застосуванню підлягає пункту 4 Постанови №704, в редакції до внесення змін пунктом 6 Постанови №103, а саме: розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються із урахуванням прожиткового мінімуму встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. На звернення позивача щодо виплати належного грошового забезпечення, відповідачем було відмовлено. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду прийнято до розгляду заяву представника позивача від 25.04.2024 року про зміну позовних вимог в адміністративній справі №300/2702/24, а саме: конкретизовано періоди за які не нараховано додаткову винагороду. Зокрема просив розглядати позовні вимоги у наступній редакції: визнати бездіяльності протиправною щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я, за період з 23.07.2023 по 23.08.2023, з 26.09.2023 по 18.10.2023, з 28.11.2023 по 06.12.2023, з 08.12.2023 по 05.01.2024, з 09.01.2024 по 18.01.2024, з 06.02.2024 по 14.02.2024 та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 24.08.2023 по 25.09.2023, з 21.10.2023 по 22.11.2023 та нарахування грошового забезпечення і інших додаткових виплат у період з 27.02.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та зобов`язати нарахувати та виплати вказану додаткову винагороду за період з 23.07.2023 по 23.08.2023, з 26.09.2023 по 18.10.2023, з 28.11.2023 по 06.12.2023, з 08.12.2023 по 05.01.2024, з 09.01.2024 по 18.01.2024, з 06.02.2024 по 14.02.2024 та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 24.08.2023 по 25.09.2023, з 21.10.2023 по 22.11.2023 та зазначене грошове забезпечення і інші додаткові виплати у період з 27.02.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що з моменту отримання поранення 23.07.2023 до моменту звільнення зі служби позивачу були нараховані усі відповідні виплати передбачені чинним законодавством. За вказаний період позивачем було отримано додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, у розмірі 100000 грн. за період з 23.07.2023 по 31.07.2023, з 01.08.2023 по 23.08.2023 перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. За решту спірних періодів перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, додаткова винагорода не нараховувалась, оскільки у висновках ВЛК та виписах із лікувальних закладів не вказана важкість поранення та відсутній факт пов`язаності із пораненням, як це передбачено приписами наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 та Постановою КМУ №168. Також вказав, що розрахунковою величиною, відповідно до п. 4 Постанови №704, для обрахунку грошового забезпечення (розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців) позивача у зазначений період був прожитковий мінімум станом на 1 січня 2018 року, а скасування пункту 6 постанови Постанови №103 не впливає на порядок та процедуру проведення перерахунку розміру посадового окладу позивача і не створює підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача. Також вказав, що згідно пункту 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Відтак розмір грошового забезпечення обрахований відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства. З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача скористалася правом на подання відповіді на відзив, згідно якого аргументи наведені у відзиві на позовну заяву вважає безпідставними. Зазначила, що висновками ВЛК від 06.12.2023, від 31.01.2024, від 21.03.2024 та виписками із лікувальних закладів за спірний період підтверджується факт лікування після поранення, отримання тяжкої травми та пов`язаність поранення із захистом Батьківщини, що дає підстави для виплати зазначено додаткової винагороди.
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Ухвалою суду від 20.01.2025 витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії доказів, які підтверджують факт виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 23.07.2023 по 23.08.2023 та у інші періоди з 24.08.2024 по 14.02.2024.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності з урахуванням норм матеріального права, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 27.02.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира в/частини НОМЕР_1 від 06.04.2024 №99 сержанта ОСОБА_1 , звільненого у відставку за станом здоров`я (на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби), з 06.04.2024 року виключено із списків особового складу військової частини, усіх видів забезпечення (а.с. 58).
Судом також встановлено, що позивач 23.07.2023 одержав вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої лопаткової ділянки, цефалгічний синдром, вестибулярний синдром при безпосередній участь у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою в/частини НОМЕР_1 про обставини від 24.07.2023 №3421 (а.с. 59-60).
Після отриманого поранення ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджується відповідними виписками з лікувальних закладів у період з 23.07.2023 по 23.08.2023, з 26.09.2023 по 18.10.2023, з 28.11.2023 по 06.12.2023, з 08.12.2023 по 05.01.2024, з 09.01.2024 по 18.01.2024, з 06.02.2024 по 14.02.2024 та у відпустках для лікування з 24.08.2023 по 25.09.2023, з 21.10.2023 по 22.11.2023, що підтверджується довідками ВЛК (а.с. 61-79).
10.12.2023 позивач звернувся до відповідача із рапортом про нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у розмірі 100000 грн. Також представник позивача неодноразово зверталася з адвокатськими запити, оскільки відповідь на рапорт отримана не була (а.с. 80-90).
Листом відповідача від 23.01.2024 повідомлено представника, що рапорт позивача розглянуто, результат розгляду доведено до нього в усній формі. Також вказано, що виплата додаткової винагороди здійснювалась відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 та висновку ВЛК у якому не зазначено ступінь тяжкості поранення (а.с. 94).
Таку бездіяльність щодо виплати належної додаткової винагороди за спірні періоди позивач вважає протиправною.
Судом також встановлено, що у зв`язку з виплатою позивачу грошового забезпечення не у повному розмірі, представник позивача зверталася до відповідача із заявою про здійснення виплати грошового забезпечення за період з 27.02.2022 по 12.05.2023 з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт (а.с. 91-23).
Листом від 08.02.2024 відповідачем зазначено, що виплата грошового забезпечення за період з 27.02.2022 по 12.05.2023 здійснена відповідно до п. 4 Постанови №704, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Тому, відсутні правові підстави для виплати грошового забезпечення із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (а.с. 96).
Також, відповідно до розрахунку грошового забезпечення позивача від 30.04.2024 за період з 01.02.2022 по 01.06.2023, зокрема, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями позивача та похідні від нього суми за вказаний період, визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за період військової служби з 27.02.2022 по 12.05.2023 та похідних від нього виплат із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, з урахуванням фактичних обставин справи та норм матеріального права, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення дії чи конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1 ст.9 Закону №2011-XII).
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 30 серпня 2017 року прийняв постанову №704, якою затверджені тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 Постанови №704 встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Президентом України 24 лютого 2022 року прийнято Указ №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Відповідно до пункту 1 Указу №64/2022 воєнний стан діє з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України було продовжено по даний час.
На затвердження даних указів Верховною Радою України прийнято відповідні закони.
Згідно пункту 1-2 Постанови КМУ №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 23.07.2023 одержав вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої лопаткової ділянки, цефалгічний синдром, вестибулярний синдром у ході безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу в/частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 про обставини від 24.07.2023 №3421 (а.с. 59-60).
Відповідно до матеріалів даної адміністративної справи, ОСОБА_1 після отриманої травми перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме у період:
з 23.07.2023 по 23.08.2023, що підтверджується виписками №8138 та 3728;
з 26.09.2023 по 18.10.2023, що підтверджується випискою №8891;
з 28.11.2023 по 06.12.2023, що підтверджується випискою №6737;
з 08.12.2023 по 05.01.2024, що підтверджується випискою №5978;
з 09.01.2024 по 18.01.2024, що підтверджується випискою №428;
з 06.02.2024 по 14.02.2024, що підтверджується випискою №978.
Безпідставними є посилання відповідача на те, що у висновках ВЛК не зазначено тяжкості поранення позивача, як на підставу для невиплати додаткової винагороди за спірні періоди, оскільки відповідно до висновків ВЛК від 06.12.2023 №1149, свідоцтва про хворобу №110, затвердженого постановою ВЛК від 21.01.2024, свідоцтва про хворобу №459, затвердженого постановою ВЛК від 21.03.2024 зазначено, що травми отримані позивачем, зокрема, 23.07.2023 року є травмами тяжкого ступеня.
Також, безпідставними є твердження представника відповідача, як підставу для невиплати додаткової винагороди про те, що у вказаних висновках ВЛК зазначено про надання відпустки, у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, оскільки на лікуванні та у відпустках в спірні періоди (окрім періоду з 08.12.2023 по 05.01.2024) позивач перебував саме за наслідками отриманої 23.07.2023 травми під час участі у бойових діях, про що і зазначено у встановлених діагнозах, які вказані у довідках ВЛК (а.с. 61, 68).
Щодо посилання представника відповідача на те, що у період з 28.11.2023 по 06.12.2023 та з 09.01.2024 по 18.01.2024 позивач перебував на медичних оглядах ВЛК з метою визначення придатності до військової служби, а тому за такий період додаткова винагорода не може нараховуватися, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до виписок №6737 та №428 від 06.12.2023 позивач перебував саме на стаціонарному лікуванні з 28.11.2023 та з 09.01.2024, відповідно, в тому числі, у зв`язку з травмою отриманою 23.07.2023, та виписаний з лікувального закладу 06.12.2023 та 18.01.2024, відповідно (а.с. 71, 79).
При цьому, суд зазначає, що згідно виписки з історії хвороби №5978 позивач у період з 08.12.2023 по 05.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хворобою не пов`язаною з отриманою травмою 23.07.2023, а тому підстав для виплати за вказаний період додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень згідно пункту 1-2 Постанови КМУ №168 немає (а.с. 70).
Судом також встановлено, що відповідачем було нараховано та виплачено додаткову винагороду, згідно Постанови КМУ №168 за період перебування на лікуванні з 23.07.2023 по 23.08.2023 у зв`язку з отриманим поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується витягами з наказів про виплату додаткової винагороди за вказаний період та виписками з ПриватБанку про отримання коштів за вказаний період.
Відтак, позовні вимоги по нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я, а саме за період з 23.07.2023 по 23.08.2023 до задоволення не підлягають.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я, за період з 26.09.2023 по 18.10.2023, з 28.11.2023 по 06.12.2023, з 08.12.2023 по 05.01.2024, з 09.01.2024 по 18.01.2024, з 06.02.2024 по 14.02.2024 та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 24.08.2023 по 25.09.2023, з 21.10.2023 по 22.11.2023 є протиправною. Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за вказані періоди додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я, за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Щодо належної виплати грошового забезпечення і інших додаткових виплат у період з 27.02.2022 по 12.05.2023, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Надалі, Кабінет Міністрів України 21.02.2018 прийняв постанову №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, пунктом 6 якої внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 в справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Відтак, оскільки пунктом 6 Постанови №103 були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 і ці зміни визнанні судом протиправними і скасовані, а Кабінет Міністрів України після їх скасування не прийняв іншого нормативного акту щодо визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців, застосуванню підлягає пункту 4 Постанови №704, в редакції до внесення змін пунктом 6 Постанови №103.

Таким чином, з 29.01.2020 в законодавстві відсутня норма, яка б передбачала обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, у зв`язку з чим, використання з 29.01.2020 при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців такого показника як встановлений законом на 1 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суперечить чинному законодавству.

Закон України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 №2017-III (далі Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону України №2017-III).

Отже, з 29 січня 2020 року виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Пунктом 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 01.01.2017 (далі Закон №1774-VІІІ), встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Отже, після набрання чинності цим Законом, положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Відтак, суд звертає увагу, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Таким чином, згідно з Постановою №704 та положеннями пункту 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1774-VІІІ розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року.

Редакції законів України про Державний бюджет на 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки свідчать про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.

Таким чином, з 2020 по 2023 році відбулися зміни в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону його збільшення.

Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на визначення розміру їх грошового забезпечення, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Правовий висновок щодо застосування норм пункт 4 постанови № 704 у редакції змін згідно із пунктом 6 постанови № 103 зроблено Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 по справі №440/6017/21.

У вказаній постанові Суд сформував наступну позицію: ... зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-XII.

Однак, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року (що узгоджувалося із нормою пункт 4 постанови № 704 у редакції змін згідно із пунктом 6 постанови № 103).

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік (далі Закон № 294-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік, відповідно, не містить.

Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Підсумувавши, Верховний Суд дійшов висновку, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік (2020, 2021), у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

В спірних правовідносин суд зважає на те, що 17.05.2023 на веб-сторінці Урядовий портал (Єдиний веб-портал органів виконавчої влади України) розміщено повідомлення про прийняття Кабінетом Міністрів України постанови Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 від 12.05.2023 за №481 (далі Постанова №481, постанова Уряду України №481).

Даною постановою Уряду України вирішено:

1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662).

2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:

4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.

Водночас, відомостями з офіційного веб-порталу Верховної Ради України підтверджується, що Постанова №481 набрала чинності 20.05.2023.

Крім того, жодним із положень Постанови №481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, в тому числі в період з 29.01.2020 (дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103, яким внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704).

За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України Про Кабінет Міністрів України, постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Зважаючи на відсутність вказівок у Постанові №481 щодо її застосування із іншої дати, ніж дата набрання чинності, у суду станом на час вирішення спору відсутні підстави формувати інші висновки, ніж ті, які містяться в усталеній практиці Верховного Суду.

При цьому, суд зважає на те, що Урядом України у даній постанові не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 грн.) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб за період з 29.01.2020 (дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18) до 12.05.2023 (дня прийняття Урядом України Постанови №481).

Отже, зважаючи на відсутність в Постанові №481 приписів про її застосування з іншої дати, ніж дати набрання чинності, то в суду, станом на час вирішення цього спору, нема підстав для висновку, відмінного від вищевикладеного, згідно усталеної практики Верховного Суду.

Таким чином, зміна (підвищенням) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020-2023 років, в порівнянні із таким значенням, встановленого 1 січня 2018 року (1762,00 гривні), є об`єктивною обставиною, що призводять до зміни розміру грошового забезпечення при визначенні розміру яких враховуються посадовий оклад та оклад за спеціальне звання.

Як встановлено судом, розмір грошового забезпечення позивача, зокрема, посадовий оклад та оклад за військовим званням, визначалися з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, що підтверджується наданими військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку грошового забезпечення позивача від 30.04.2024 та відповіддю на заяву позивача, наявними в матеріалах даної адміністративної справи.

Відтак, при розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 27.02.2022 по 20.05.2023 військова частина НОМЕР_1 повинна була застосувати пункт 4 постанови №704 в редакції до внесення змін пунктом 6 Постанови №103, в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік згідно Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік).

З огляду на вказане вище, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 27.02.2022 по 20.05.2023, з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт є протиправною.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає задоволенню частково.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 132, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я, за період з 26.09.2023 по 18.10.2023, з 28.11.2023 по 06.12.2023, з 08.12.2023 по 05.01.2024, з 09.01.2024 по 18.01.2024, з 06.02.2024 по 14.02.2024 та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 24.08.2023 по 25.09.2023, з 21.10.2023 по 22.11.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, в закладах охорони здоров`я, за період з 26.09.2023 по 18.10.2023, з 28.11.2023 по 06.12.2023, з 08.12.2023 по 05.01.2024, з 09.01.2024 по 18.01.2024, з 06.02.2024 по 14.02.2024 та за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 24.08.2023 по 25.09.2023, з 21.10.2023 по 22.11.2023.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та всіх похідних від нього виплат за період з 27.02.2022 по 20.05.2023 без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та всі похідні від нього виплати за період з 01.02.2020 по 26.10.2021 та з 28.02.2022 по 30.04.2023 з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: військова частина НОМЕР_1 , код в ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.