Справа № 140/1421/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1421/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» (далі ТОВ «ЛЕОБРО», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі Волинська митниця, митниця, митний орган, відповідач) в якому просить:

1) Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці №UA205050/2024/000755.

2) Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці №UA205050/2024/001309.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення про коригування митної вартості товарів відповідач прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та в порушення положень Митного кодексу України митний орган не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових митної вартості.

Позивач зазначає, що декларантом на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи. Ці документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну товару.

Натомість, зазначені митницею у рішеннях про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийнятті спірних рішень про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.111).

У відзиві на позовну заяву від 03.03.2025 представник відповідача позовні вимоги заперечила та у їх задоволенні просила відмовити (а.с.136-150). Стверджує, що митний орган правомірно прийняв оскаржені рішення. Відповідач посилається на норми частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України (далі МК України), відповідно до яких митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. Вказує, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах і за результатами проведеного опрацювання виявлено ряд розбіжностей. Встановлено, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтвердженими та піддаються обчисленню, а тому митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Ухвалою суду від 04.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника Волинської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін (а.с.199-200).

У додаткових поясненнях від 20.03.2025 представник позивача не погодився із доводами представника відповідача зазначеними у відзиві на позовну заяву та просила позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві (а.с.204-206).

Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «ЛЕОБРО» (покупець) та компанією «Global Income sp. z o. o.» (Польща) (продавець) було укладено контакт №0802-1 від 02.08.2023 (а.с.25-27).

За умовами даного контракту продавець зобов`язався доставити покупцю товари народного вжитку: товари для дітей; товари для спорту і відпочинку; товари для дому і саду; меблі і інші (надалі Товар), а покупець прийняти та оплатити Товар згідно з Специфікаціями та інвойсами, які є невід`ємною частиною контракту. Продавець постачає Товар партіями та підставі замовлень покупця (Специфікацій). Найменування, асортимент, кількість і ціна за одиницю Товару узгоджуються сторонами на кожну партію і вказуються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

Поставка Товару, зазначеного в специфікації, буде здійснена протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів після її підписання повноваженими представниками обох сторін.

Ціна товару визначається у фактурах. Загальна вартість Контракту складає 1 000 000 (один мільйон) злотих. Оплата здійснюється в польських злотих, що вказується у фактурі.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA-Gdynia відповідно до Інкотермс-2010. Товар упаковується на одному з складів продавця, митне оформлення відбувається на митному агентстві в Гдині, і подальшим експортом до України на склад покупця.

Ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить до покупця коли він виданий йому, а право власності на товар переходить до покупця в момент оплати повної ціни. Датою поставки товару вважається дата CMR. Вартість тари та/чи упаковки входить до ціни товару, є незворотною та не підлягає до відшкодування, якщо інше не визначено Сторонами письмово під час погодження окремої партії поставки.

14.08.2024 декларант ТОВ «ВЕСТ ФРУТ ГРУП» в інтересах позивача подав митного посту «Ковель» Волинської митниці МД №24UA43U6 (а.с.45-46), за якою задекларовано ввезення, зокрема, таких товарів:

- Товар 1: «Інші меблі металеві: Стелаж складський металевий 150x 75x30 cm Plonos PL-700 - 50шт.Стелаж складський металевий 150 x 75 x 30 cm 2-pak Plonos PL-700 - 15шт. Стелаж складський металевий 180 x 90 x 40 cm 2-pak Plonos PL-702 - 30шт. Країна виробник: CN Торговельна марка: Plonos...»;

- Товар 2: «Інші меблі металеві: Стелаж складський металевий 150 x 75 x30 cm HR- 810 - 20шт.Стелаж складський металевий 150 x 75 x 30 cm HR-810 2-pak - 20шт. Стелаж складський металевий 150 x 75 x 30 cm HR-811 чорний HD - 20шт. Стелаж складський металевий 180 x 90 x 40 cm HR-812 - 200шт. Стелаж складський металевий 180 x 90 x 40 cm HR-812 2-pak - 30шт. Стелаж складський металевий 180x90x40 cm...»;

- Товар 3: «Іграшки, ігри та спортивний інвентар; моделі зменшеного розміру («у масштабі» ) та аналогічні моделі для розваг, головоломки різні; інші. Товар орієнтований на дітей різного віку, тому розроблений для підтримки розвитку як малюків, так і дошкільнят. Інтерактивний килимок, пов`язка та іграшки Koala м`ята - 20шт. Інтерактивний килимок з пов`язкою Dino та іграшками, сірий - 50шт...».

На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаної МД були подані такі документи:

- контракт №0802-1 від 02.08.2023;

- пакувальний лист б/н від 09.08.2024;

- рахунок-фактуру №19389/MAG/08/2024 від 09.08.2024;

- специфікацію да рахунку-фактури;

- міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) б/н від 09.08.2024;

- договір №08/08/2024-1 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 08.08.2024;

- заявка №1 від 08.08.2024 згідно договору №08/08/2024-1 від 08.08.2024;

- довідка про транспортні витрати №0813/1 від 13.08.2024;

- договір про надання послуг митного брокера №8/2023-Д від 07.07.2023.

Вартість товару визначена із застосуванням основного методу: за ціною договору (контракту), а саме в сумі 76 957,15 злотих.

В електронному повідомленні від 14.08.2024 митниця проінформувала декларанта, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а відтак просила надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема: 1) переклад копії митної декларації країни відправлення від 06.05.2024 №18348736; 2) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 4) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 5) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 7) виписку з бухгалтерської документації; 8) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів; 9) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларант позивача 14.08.2024 додатково надав копії наступних документів: платіжну інструкцію №62 від 04.08.2024; платіжну інструкцію №531 від 14.08.2024; митну декларацію №24PL322010E0486481 від 09.08.2024; заяву №1 від 14.08.2024.

Однак 14.08.2024 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000184/2 (а.с.53) та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000755 (а.с.54).

Як зазначено у графі 33 рішення №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності, а саме:

1) згідно п. 4.5 договору №0802-1 від 02.08.2023 передбачено надання специфікації, про що в митного органу відсутня інформація;

2) на інвойсі відсутній підпис та відбиток печатки покупця товарів;

3) згідно інвойсу умови поставки FCA Gdynia, згідно CMR місце завантаження Rumia;

4) дата платіжного доручення №62 від 04.08.2024 передує даті інвойсу від 09.08.2024.

Митну вартість товарі визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари за ЄАІС Держмитслужби, а саме: Товарів №1 та №2 - 17,19 PLN за кг (МД від 10.06.2024 року №UA205050/2024/021347). За основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів взято вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже завершено з ідентичною країною походження- IS, які ввозилися на ідентичних умовах поставки- FCA, з ідентичною торговою маркою «Plonos» та «Humberg».

Також, 23.12.2024 декларант ТОВ «ВЕСТ ФРУТ ГРУП» в інтересах позивача подав митного посту «Ковель» Волинської митниці МД № 24UA42U1 (а.с.69-70), за якою задекларовано ввезення, таких товарів:

- Товар 1: «Меблі металеві, інші:- Стелаж металевий складський 180х90х40 см HR- 812 2-pak s tal - 50шт.- Стелаж металевий складський 180х90х40 см Humberg HR-817 - 20шт.- Стелаж металевий складський 180х100х50 см HR-849 stalowy - 30шт.- Стелаж металевий складський 180х40х40 см HR-819 stalowy - 10шт.- Стелаж металевий складський 180 х90х40 см HR-812 stalowy - 300шт.Всього: 410 шт. Країна виробник: CN «;

- Товар 2: «Меблі металеві, інші:- Стелаж металевий складський 180х 90х40 см Plonos PL-702 - 20шт.Всього: 20 шт. Країна виробник: CN. Торговельна марка: Plonos.»;

- Товар 3: «Конструкції будівельні збірні з чорних металів, теплиці:- Теплиця 69х49хН125 см - 50шт.- Теплиця 69х49хН160 см -100 шт.- Теплиця 140х71хН195 см - 30шт. Всього: 180 шт. Країна виробник: CN Торговельна марка: Plonos.».

На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаної МД були подані такі документи:

- контракт №0802-1 від 02.08.2023;

- пакувальний лист б/н від 17.12.2024;

- рахунок-фактуру №64489/MAG/12/2024 від 17.12.2024;

- специфікацію да рахунку-фактури;

- міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) від 17.12.2024;

- заявку-договір з перевізником №1612-01 від 16.12.2024;

- довідка про транспортні витрати №23122024 від 23.12.2024;

- договір про надання послуг митного брокера №8/2023-Д від 07.07.2023.

Вартість товару позивач визначив із застосуванням основного методу: за ціною договору (контракту), а саме в сумі 46 255,10 злотих.

В електронному повідомленні від 24.12.2024 митниця проінформувала декларанта, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а відтак просила надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема: 1) специфікацію на дану поставку відповідно до п. 1.3 Контракту від 02.08.2023 № 0802-1; 2) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 4) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 5) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 7) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається; 8) виписку з бухгалтерської документації; 9) копію митної декларації країни відправлення; 10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларант позивача 24.12.2024 додатково надав копії наступних документів: платіжну інструкцію №84 від 11.12.2024; заяву №2 від 24.12.2024.

Однак 24.12.2024 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000353/2 (а.с.76) та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/001309 (а.с.77).

Як зазначено у графі 33 рішення №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності, а саме:

1) п.1.3 Контракту від 02.08.2023 № 0802-1 передбачено, що найменування, асортимент, кількість і ціна за одиницю товару узгоджуються сторонами на кожну партію та вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту. Специфікацію на дану партію не надано;

2) одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (пункти 4, 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України);

3) в інвойсі від 17.12.2024 № 64489/MAG/12/2024 передбачена передоплата за товари. Банківських платіжних документів, що підтверджують факт здійснення передоплати за оцінювані товари, не було надано разом з МД;

4) відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ № 599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка - фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту;

5) декларантом для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів надано заявку - договір від 16.12.2024 № 1612-01 та довідку про транспортні витрати від 23.12.2024 № 23122024. Документів, визначених наказом №599, не надано;

6) декларантом не надано жодних відомостей щодо страхування оцінюваних товарів;

Митну вартість товарі визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари за ЄАІС Держмитслужби, а саме: Товарів №1 та №2 становить 17,89 PLN за кг (МД від 18.04.2024 року №UA205050/2024/015617). За основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів №1 та №2 взято вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже завершено, з ідентичною країною походження (CN), ідентичних торгових марок, та які також ввозилися з Польщі на умовах поставки FCA.

В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД № 24UA41U5 від 14.08.2024 та МД № 24UA28U0 від 24.12.2024 з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України (а.с.55-56,78).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою - третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.

Щодо рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024 слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, а саме: контракт №0802-1 від 02.08.2023; пакувальний лист б/н від 09.08.2024; рахунок-фактуру №19389/MAG/08/2024 від 09.08.2024; специфікацію да рахунку-фактури; міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) б/н від 09.08.2024; договір №08/08/2024-1 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 08.08.2024; заявка №1 від 08.08.2024 згідно договору №08/08/2024-1 від 08.08.2024; довідка про транспортні витрати №0813/1 від 13.08.2024; договір про надання послуг митного брокера №8/2023-Д від 07.07.2023.

На думку суду відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні ознаки підробки або розбіжності щодо вартості товару, та документи містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Суд звертає увагу, що в порядку частини третьої статті 53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості.

Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27.03.2020 (справа № 540/2605/18), від 06.05.2020 (справа № 140/1713/19), від 21.10.2021 (справа № 420/4820/19).

В оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності у поданих декларантом документах впливають на митну вартість товару, та суд вважає, що розбіжності, про які зазначено у цьому рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

З оскаржуваного рішення №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024 слідує, що митний орган не погоджується із вартістю витрат на перевезення.

З приводу цього суд зазначає, що згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Суд, відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, які полягають у такому.

Якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Судом встановлено, що перевезення товару здійснювалося ФОП ОСОБА_1 , згідно договору про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №08/08/2024-1/1від 08.08.2024.

Як слідує із заявки №1 від 08.08.2024 до договору №08/08/2024-1/1 позивач та ФОП ОСОБА_1 узгодили деталі перевезення та визначили вартість послуг перевізника, а саме 1700 євро за межами України та 50 євро на території України. Також у даній заявці сторонами погоджено, що перевізник/експедитор здійснюватиме перевезення вантажу за двома замовленнями (рахунками фактурами), а саме:

1) Завантаження 1 - 09.08.2024, вага вантажу - 9515 кг, адреса завантаження: ul. Dzailkowcow 15, 84-230 Rumia, Polska.

2) Завантаження 2 - 12.08.2024, вага вантажу - 6430,25 кг, адреса завантаження: ul. Busewska 43D, 80-298 Gdansk, Poland.

14.08.2024 ФОП ОСОБА_1 виставив позивачу рахунок-фактуру №113 за двома замовленнями на загальну суму 76 680,00 грн.

Так, відповідно до довідки ФОП ОСОБА_1 №0813/1 від 13.08.2024 про транспортні витрати вартість транспортних витрат про перевезенню вантажу за межами державного кордону України по рахунку-фактурі №19389/MAG/08/2024 становить - 25 440 грн.

В свою чергу позивач оплатив послуги ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією №531 від 14.08.2024. Також сторони підписали акт надання послуг №113.

Факт перевезення вантажу за рахунком-фактурою №19389/MAG/08/2024 від 09.08.2024 підтверджується CMR від 09.08.2024.

Суд зазначає, що довідка про вартість перевезення вантажу №0813/1 від 13.08.2024 містить числове значення витрат щодо транспортування товару до кордону України та ці транспортні витрати були включені до митної вартості відповідно до частини десятої статті 58 МК України.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що згідно інвойсу умови поставки FCA Gdynia, згідно CMR місце завантаження Rumia, оскільки автотранспортна накладна (CMR) виписується для підтвердження укладення договору перевезення, який визначає відповідальність відправника, перевізника та одержувача товару.

Міжнародні комерційні умови (Incoterms) - це визначення правил, які регламентують міжнародні перевезення вантажів у правовому полі. Incoterms визначають умови перевезення, момент переходу відповідальності і фінансових зобов`язань від вантажовідправника до одержувача.

За умовами поставки FCA (Free Carrier) або Франко-перевізник згідно з Інкотермс-2010 продавець зобов`язаний доставити товар до місця приймання його перевізником відповідно до умов договору (оплата експортних мит - обов`язок постачальника).

Тобто, відповідно до умов поставки (FCA) продавець зобов`язується доставити другій стороні вантаж, який вже пройшов митне очищення, в зазначене ним місце. Від обраного місця залежить і розподіл між сторонами ризиків і витрат, оскільки саме в цей момент вони переходять від продавця до покупця; продавець несе відповідальність за товар, поки товар не буде доставлений, в також зобов`язаний оплатити всі витрати поставки, в тому числі і експортні. Усі документи, маркування та упаковка товару покладається на продавця.

При цьому за умовами поставки FCA продавець має доставити товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

Слід зазначити, що вибір місця постачання впливає на зобов`язання по завантаженню і розвантаженню товару в даному місці. Якщо поставка здійснюється в приміщенні (у складі) продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе, обране місце поставки означає, що продавець власним коштом і під свою відповідальність постачає товар в цю точку. Вона визначається сторонами договору і фактично може знаходитись будь-де.

Відповідачем не було враховано умови правил Інкотермс-2010 щодо правил поставки FCA зі складу продавця товарів.

Окрім вказаного, у рішенні, що оскаржується, відповідач не зазначив як саме виявлена ним розбіжність у базисі поставки згідно рахунку-фактури (інвойсу) та CMR впливає на визначення митної вартості товару. Відповідач лише констатував факт такої розбіжності не надавши жодних обґрунтувань.

Наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 року у справі №160/1329/19.

Верховний Суд у постанові від 20.06.2023 у справі №380/1221/20 дійшов висновку, що самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних ЦМР, не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.

З аналізу норм МК України вбачається, що автотранспортна накладна (СМR) може бути джерелом відомостей про країну походження товару (частина дев`ята статті 43 МК України), про кількість вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування (частина друга статті 191 МК України), про автотранспортний засіб комерційного призначення, що перевозить товари (частина друга статті 221 МК України). Проте, приписами МК України не передбачено, що товаротранспортна накладна є джерелом відомостей про митну вартість товарів. У свою чергу, автотранспортна накладна (СМR) не є документом, який підтверджує митну вартість, а отже не має впливу на числові визначення митної вартості, будь-які недоліки автотранспортної накладної, допущені перевізником, чи розбіжність даних, зазначених у ній, з іншими документами, не можуть бути підставою для визначення іншої митної вартості товару.

Щодо зауваження відповідача про відсутність підпису та печатки покупця в інвойсі, то суд зазначає, що вказана обставина не впливає на розрахунок митної вартості. Крім того, відсутні підпис та печатка покупця в інвойсі по суті не є розбіжностями, оскільки такий документ не містить суперечностей з іншими поданими документами та відсутність підпису не впливає на можливість або неможливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару.

У постанові від 16.04.2019 у справі № 815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі, за наявності інших належних та достатніх доказів, не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Отже, суд зазначає, що відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є невідповідністю в поданих до митного оформлення документах, а відтак не є підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.

Крім того, суд зазначає, що оскільки рахунок формується в односторонньому порядку на підставі двостороннього контракту, який підписаний обома сторонами, тому підписання одностороннього рахунку фактури лише продавцем не впливає на формування митної вартості товару.

Стосовно тверджень Волинської митниці про те, що згідно п.4.5 договору №0802-1 від 02.08.2023 передбачено надання специфікації, про що в митного органу відсутня інформація, то суд вважає їх безпідставними та зазначає, що позивачем як і до митного органу та і до суду надано специфікацію до рахунку-фактури №19389/MAG08/2024 від 09.08.2024.

В ваговій специфікації до рахунку-фактури №19389/MAG08/2024 від 09.08.2024 наведено найменування, кількість та вага одиниці товару, який був придбаний позивачем. Усі товарні позиції, які наявні в специфікації, відповідають тим, що зазначені в рахунку-фактурі №19389/MAG08/2024 від 09.08.2024. Окрім того, специфікація містить підпис та печатку продавця товару - компанії «Global Income sp. z o. o.» (Польща).

Крім того, відповідно до п. 3.1 Контракту №0802-1 від 02.08.2023 сторони погодили чіткі умови, що ціна товару визначається у фактурах.

Положеннями ч. 2 ст. 266 ГК України визначено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, специфікація не є документом, який в силу закону повинен обов`язково містити в собі відомості про вартість товару, який постачається на підставі контракту.

Твердження відповідача про те, що позивачем не надано специфікацію до митного оформлення не відповідає дійсності.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за товар. Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та витребував додаткові документи у декларанта, а у подальшому, у зв`язку із неподанням додаткових документів, безпідставно прийняв оскаржуване рішення №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024 про коригування митної вартості товарів.

Щодо рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024 слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, а саме: контракт №0802-1 від 02.08.2023; пакувальний лист б/н від 17.12.2024; рахунок-фактуру №64489/MAG/12/2024 від 17.12.2024; специфікацію да рахунку-фактури; міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) від 17.12.2024; заявку-договір з перевізником №1612-01 від 16.12.2024; довідка про транспортні витрати №23122024 від 23.12.2024; договір про надання послуг митного брокера №8/2023-Д від 07.07.2023.

На думку суду відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні ознаки підробки або розбіжності щодо вартості товару, та документи містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Стосовно тверджень Волинської митниці про те, що п.1.3 Контракту від 02.08.2023 № 0802-1 передбачено, що найменування, асортимент, кількість і ціна за одиницю товару узгоджуються сторонами на кожну партію та вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту. Специфікацію на дану партію не надано, суд зазначає наступне.

Знову ж таки як і до митного органу та і до суду позивачем додано специфікації вагової до рахунку- фактури №64489/MAG/12/2024. У даній специфікації наведено найменування одиниць товару, їхня вага, країна походження та відомості про упакування. Специфікація містить посилання на рахунок-фактуру №64489/MAG/12/2024 та підписана продавцем товару.

Аналіз означеної специфікації дає підстави стверджувати, що вона відповідає рахунку-фактурі №64489/MAG/12/2024 від 17.12.2024 та не містить розбіжностей з останнім.

Також, в оскаржуваному рішенні №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024, відповідач вказує, що підставою для коригування митної вартості товарів є те, що в Інвойсі від 17.12.2024 № 64489/MAG/12/2024 передбачена передоплата за товари. Банківських платіжних документів, що підтверджують факт здійснення передоплати за оцінювані товари, не було надано разом з МД. З даного приводу суд зазначає, що декларантом позивача до митного оформлення була надана копія платіжної інструкції в іноземній валюті №84 від 11.12.2024, що підтверджує повну попередню оплату позивачем товару. Однак, відповідач не врахував вказану обставину.

Стосовно тверджень митного органу про те, що декларантом для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів надано заявку - договір від 16.12.2024 № 1612-01 та довідку про транспортні витрати від 23.12.2024 № 23122024. Документів, визначених Наказом «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» №599, не надано, суд зазначає таке.

Так заявкою-договором з перевізником №1612-01 від 16.12.2024 визначено вартість послуг ФОП ОСОБА_2 , а саме 2000,00 євро. Як зазначає позивач розрахунок проводиться в гривні шляхом зарахування коштів на рахунок перевізника по курсу на дату вивантаження автомобіля по оригіналах документів. Тобто, сторонами погоджено післяплату за надані послуги. Позивач оплатив вартість послуг ФОП ОСОБА_2 30.12.2024, що підтверджується платіжною інструкцією №837. Оплата позивачем було проведена на підставі рахунку на оплату №59 від 24.12.2024.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

До митного оформлення декларантом позивача було подано CMR від 17.12.2024, даний документ згідно вимог Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» є документом, що підтверджує факт надання ФОП ОСОБА_2 послуг позивачу.

Крім того, положення п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надана перевізником довідка про транспорті витрати є допустимим доказом розміру таких витрат.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18 та від 11.04.2022 року у справі №1.380.2019.006980, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Поряд з цим, виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем та ФОП ОСОБА_2 . В свою чергу Волинська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 по справі №815/137/17.

До того ж обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) позивачем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 по справі №810/2784/18.

Щодо посилань відповідача у оскаржуваному рішенні про не надання жодних відомостей про страхування оцінюваних товарів, суд зауважує таке.

Відповідачу декларантом позивача до митного оформлення було подано в тому числі контакт №0802-1 від 02.08.2023 та рахунок-фактура №64489/MAG/12/2024 від 17.12.2024. В означених документах визначено поставку на умовах: «FCA Gdynia» (тобто, FCA франко-перевізник ... (назва місця), FCA Гдиня).

Згідно з п.3 Б.3 Інкотермс-2010 за умовами поставки FCA покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця, окрім випадків, коли договір перевезення укладено продавцем відповідно до статті А.3 а.

Крім того, у сторін відсутній обов`язок на укладення договору страхування та надання документів зі страхування товару (пункти b ст. А3 та Б.3). Також, за зазначених умов продавець зобов`язаний у відповідності до договору купівлі-продажу надати покупцю товар, рахунок-фактуру або еквівалентне йому електронне повідомлення, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть знадобитись за умовами договору купівлі-продажу.

Аналіз змісту вищенаведених норм Інкотермс-2010 свідчить про те, що обов`язок страхування вантажу, який поставляється на умовах FCA (Інкотермс 2010) відсутній, як і у продавця, так і у покупця.

Тобто, як передбачено умовами FCA (Франко перевізник) відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

Ризики за товар переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу в транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження на транспорт перевізника.

Ні умовами Контракту №0802-1 від 02.08.2023, ні заявкою-договором з перевізником №1612-01 від 16.12.2024 не передбачено умов щодо страхування товару. Відтак, таке страхування не здійснювалося.

Отже, суд вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за товар. Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та витребував додаткові документи у декларанта, а у подальшому, у зв`язку із неподанням додаткових документів, безпідставно прийняв оскаржуване рішення №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024 про коригування митної вартості товарів.

Так, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

Вказані правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.00162, від 02.03.2021 у справі № 380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

На думку суду, в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що вказані вище розбіжності не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд вважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки у них, крім номера та дати МД, на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, оскаржуванв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024 та №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних рішень належить задовольнити.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Отже, враховуючи, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від №UA205050/2024/000755 та №UA205050/2024/001309 винесені з причин невизнання митної вартості товарів за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттями рішень про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024 та №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024, які судом визнано протиправними та скасовано, тому вказані картки відмови також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в загальній сумі 9 697,68 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №927 від 10.02.2025 (а.с.21).

Отже, на користь ТОВ «ЛЕОБРО» необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 9 697,68 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення решти судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу та за послуги перекладу) суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах № 640/3098/20 та № 160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021 (справа № 280/2635/20), від 03.08.2022 (справа № 280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі № 520/6658/21).

Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 22.07.2024 (а.с.87-84), додаткової угоди № 3 від 06.01.2025 (а.с.85), рахунку №1 до договору (а.с.87), виписки з рахунку (а.с.88), акту приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2025 (а.с.89) адвокат Нечипорук І.С. надала позивачу правову допомогу в сумі 20 000,00 грн, які оплачені.

При цьому, пунктом 4.4 договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 22.07.2024 та додатковою угодою № 3 визначено фіксовану суму винагороди (20 000,00 грн).

Суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечила щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду у цій категорії справ) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, які полягають у такому.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, позивач на понесення витрат на послуги з перекладу подав до суду договір № б/н від 03.12.2024 (а.с.90-91), рахунок-фактуру №57647 від 03.12.2024 (а.с.92), акт надання послуг №57647 від 03.12.2024 (а.с.93), платіжну інструкцію №765 від 05.12.2024 (а.с.94), а також договір № б/н від 14.01.2025 (а.с.95-96), рахунок-фактуру №58249 від 14.01.2025 (а.с.97), акт надання послуг №58249 від 14.01.2025 (а.с.98), платіжну інструкцію №865 від 14.01.2025 (а.с.99), з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_3 надала послуги з перекладу для ТОВ «ЛЕОБРО» в розмірі 3 500,00 грн, щодо перекладу з польської на українську мову 3 документів та в розмірі 2 800,00 грн, щодо перекладу з польської на українську мову 3 документів відповідно.

Керуючись принципом співмірності цих витрат обсягу виконаної роботи (з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову, у документах, що є письмовими доказами у справі), на користь позивача за рахунок відповідача належить стягнути витрати у розмірі 3 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 17 697,68 грн (з них: судовий збір в сумі 9 697,68 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн та витрати на перекладача в сумі 3 000,00 грн).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 134, 137, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» (43024, Волинська область, місто Луцьк, вулиця В`ячеслава Чорновола, будинок 7, квартира 33, ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, код ЄДРПОУ ВП 43958385) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000184/2 від 14.08.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/000755.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000353/2 від 24.12.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2024/001309.

Стягнути з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОБРО» судові витрати в загальному розмірі 17 697,68 грн (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 68 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський