Справа № 640/17306/21
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 квітня 2025 року 640/17306/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих слідчих слідчого управління ГУ НП в Київській області від 12.02.2021;

- зобов`язати ГУ НП в Київській області провести повторне службове розслідування за скаргою ОСОБА_1 від 06.11.2020 року, що зареєстрована за вх. №Г-462 від 09.11.2020 за включенням до складу дисциплінарної комісії представника Київського обласного управління ДВБ НПУ та за участю представника ОСОБА_1 під час розгляду скарги.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про протиправність висновку службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих слідчих слідчого управління ГУ НП в Київській області від 12.02.2021, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, які мали місце під час затримання позивача та під час проведення слідчих дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2021 відкрито провадження у справі №640/17306/21 та вирішено розгляд цієї справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

19.07.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що службове розслідування проведено відповідно до приписів законодавства. Крім того, відповідач вказує на те, що висновок, який оскаржує позивач, безпосередньо не порушує права останнього, а його скасування ніяким чином не відновить порушуваних прав.

29.07.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, в якому останній проти позову заперечив, зазначаючи про відсутність порушеного права позивача. На думку відповідача, за своєю правовою природою висновок службового розслідування не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення судового розгляду вимог позивача про визнання висновку протиправним.

Крім того, відповідач вказує на неможливість втручання в процесуальну діяльність слідчих, у тому числі витребовувати та перевіряти матеріали кримінальних проваджень, давати у них вказівки або оцінки прийнятим слідчим процесуальним рішенням. Відтак, позовні вимоги, за твердженням відповідача, є безпідставними.

04.08.2021 позивач подав до Окружного адміністративного суду міста Києва відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Київській області, в якій вказує на безпідставність доводів відповідача, оскільки саме визнання висновку службового розслідування протиправним та його скасування відновить порушені права позивача.

06.08.2021 позивач подав до Окружного адміністративного суду міста Києва відповідь на відзив Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, в якій зазначає про неспростування відповідачем доводів позивача, а також на те, що відповідач не надав суду доказів проведення об`єктивного службового розслідування, перевірки всіх вказаних у скаргах позивачем порушень прав і свобод, приписів законодавства слідчими під час досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000417.

13.12.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання Закону України №2825-IX від 13 грудня 2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» 22.03.2024 до Київського окружного адміністративного надійшла адміністративна справа №640/17306/21.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами матеріали адміністративної справи №640/17306/21 за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Діски А.Б.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 адміністративну справу №640/17306/21 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б., розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

12.11.2020 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області надійшов лист Київського обласного управління Департаменту внутрішніх справ Національної поліції України від 11.11.2020 №Г-462/42-09/03-20 за зверненням адвоката Гулько Ж.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій з боку окремих працівників слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000417. Вказаний лист зареєстрований в Головному управлінні Національної поліції в Київській області за вх.№8431 від 12.11.2020.

До вказаних матеріалів також надійшов лист з Київського обласного управління Департаменту внутрішніх справ Національної поліції України від 26.11.2020 №Г-438/42-09/03-2020 щодо додаткового направлення матеріалів звернення адвоката Гулько Ж.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій з боку окремих працівників слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000417.

Вказані матеріали об`єднані рапортом.

14.12.2020 наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №2045 призначено службове розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області.

13.01.2021 наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №39 продовжено термін службового розслідування.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.02.2021 службове розслідування за листом Київського обласного управління Департаменту внутрішніх справ Національної поліції України від 11.11.2020 №Г-438/42-09/03-2020 за зверненням адвоката Гулько Ж.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій окремих слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000417 факти, викладені у листі, не знайшли своє підтвердження.

Позивач, вважаючи висновок службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.02.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд відмічає наступне.

Як вбачається із позовної заяви, позивач, звертаючись до суду із позовом, оскаржує висновок службового розслідування комісії Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.02.2021.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Суд зазначає, що службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа оскаржуваного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправним і скасування висновку за результатами службового розслідування, у зв`язку із чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження в справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 826/13810/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 815/3366/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20.

Щодо інших позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Предметом спору у даній справі є неналежні, на думку позивача, дії Головного управління Національної поліції в Київській області та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції щодо розгляду його скарг на дії, рішення та бездіяльність окремих слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000417, які призвели до прийняття оскаржуваного висновку.

Неналежність дій відповідачів позивач, зокрема, вбачає у тому, що його звернення не розглянуті по-суті, не враховано всіх обставин справи та не забезпечена участь його представника у розгляді скарг.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Згідно із частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статі 3 Кримінального процесуального кодексу України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 частини 1 статі 3 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений Кримінальним процесуальним кодексом України спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

За правилами пункту 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Як встановлено судом позивач звернувся до Київського обласного управління Департаменту внутрішніх справ Національної поліції України зі скаргами щодо можливих неправомірних дій з боку окремих працівників слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000417.

Звернення до суду з цим позовом обумовлене неналежним, на думку позивача, реагуванням відповідачів на скарги.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідачі діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 у справі № 808/3351/17.

Подібний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 826/13340/15 сформувала правовий висновок, згідно з яким спір щодо правомірності дій органу при розгляді скарги на дії працівників цього органу, які здійснюють досудове розслідування в кримінальних провадженнях, у яких скаржник є стороною, підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Враховуючи обставини цієї справи варто також додатково наголосити, що законодавством визначено механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового розслідування при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового розслідування (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового розслідування у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого кримінальним процесуальним законом контролю.

Вказані висновки суду наведено з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.03.2023 у справі № 380/1427/22.

Крім цього суд відмічає, що за правилами статті 12 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Таким чином, у контексті встановлених обставин цієї справи, за обраного позивачем способу захисту, надання адміністративним судом оцінки правомірності вчинення окремих процесуальних дій органом досудового розслідування, виходить за межі адміністративного судочинства та суперечить вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а предмет перевірки у цій справі виходить за межі повноважень суду адміністративної юрисдикції. При цьому суд зазначає, що вимоги позивача, заявлені у цьому позові, мають бути розглянуті в межах кримінального судочинства, а не адміністративного.

Керуючись статтями 238, 248, 256, 286, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1.Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Діска А.Б.