Справа № 120/5239/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5239/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

14 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № МП-0741 від 04.03.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 21.10.2024 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що відповідач не надав доказів існування станом на момент виникнення спірних правовідносин встановлених згідно з пунктом 6 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі -Закон України № 389-VIII) військовим командуванням (зокрема Державною прикордонною службою України) у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обмежень у виїзді закордон громадян України, які не є військовозобов`язаними (також не є резервістами чи військовослужбовцями).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що 04.03.2024 о 14:30 год. ОСОБА_1 , який під час паспортного контролю, як підставу для перетину ДКУ військовозобов`язаного громадянина України під час дії воєнного стану надав: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 із відмітками про зняття з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідку військово-лікарської комісії № 1096 із висновком про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перевірки військово-облікового статусу особи по БД "Оберіг", даних про виключення з військового обліку знайдено не було. В ході взаємодії з оператором БД " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 надано інформацію, що документи під таким номером не існують та на особу не видавались, тобто є підробленими. В ході здійснення поглибленої перевірки документів, спеціалістом надано висновок, що документи містять ознаки підробки. У зв`язку з чим, направлено повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення до Могилів-Подільського РВП ГУНП за ст. 358 ККУ та вручено рішення про відмову в перетині державного кордону України."

Також зазначає, що на час спроби перетину ДКУ документів, які б вказували на наявність у ОСОБА_1 підстав для перетину, передбачених п.п 2-1 - 2-18 Правил перетину ДКУ під час спроби перетинання ДКУ 04.03.2024, надано не було.

Враховуючи вищезазначене, уповноважена службова особа охорони державного кордону законно та обґрунтовано прийшла до висновку, що підстав для перетинання ДКУ у позивача на той час не було, у зв`язку із чим, у відповідності до вимог та в порядку, визначеному ч. 1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" прийнято Рішення № МП-0741 від 04.03.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України відносно ОСОБА_1 .

Вважає неспівмірними зі складністю справи витрати з оплати правничої допомоги в сумі 4000, 00 грн.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.03.2024 в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Могилів-Подільський-Отач", уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, старшим інспектором прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 лейтенантом ОСОБА_3 , прийнято рішення № МП - 0741 від 04.03.2024 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з тим, позивачем для перетину державного кордону пед`явлено наступні документи, а саме:- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 07.11.2022, видане ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому зазначено про виключення позивача з військового обліку; - довідку ВЛК №1096 від 04.11.2022, встановленим діагнозом, видану ІНФОРМАЦІЯ_7 ; - довідку № 2/4/5937 від 08.11.2022, про те що позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, видану ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Однак, посадові особи прикордонної служби заборонили перетинати кордону, та викликали слідчо-оперативну групу.

В подальшому, 05.03.2024 дізнавачем Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Могилів-Подільський - Отач", що знаходиться за адресою: Соборна площа, буд. 7, м. Могилів-Подільський, Вінницької області, під час проходження прикордонного контролю та намагаючись перетнути державний кордон України, пред`явив працівникам ІНФОРМАЦІЯ_8 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 07.11.2022, довідку ВЛК № 1096 від 04.11.2022 та довідку № 2/4/5937 від 08.11.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Однак, у ході перевірки вищевказаних документів у прикордонного наряду виникли сумніви щодо дійсності даних документів, а саме, згідно висновку за результатами здійснення поглибленої перевірки документів, текст написано поверх печаток, печатки на бланках містять невідповідність візерунку малого Державного Герба України встановленому зразку, товщина та тип ліній шрифту не відповідає встановленому зразку, стиль виконання Державного Герба України не відповідає встановленому зразку.

04.03.2024 дізнавачем СД Могилів-Подільського РВП у ході огляду пункту пропуску "Могилів-Подільський - Отач" вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 07.11.2022, довідку ВЛК №1096 від 04.11.2022 та довідку №2/4/5937 від 08.11.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_7 , які приєднано до матеріалів кримінального провадження. Дізнавачем зроблено запит до ІНФОРМАЦІЯ_9 з метою перевірки інформації, чи дійсно вилучені документи видавались ТЦК.

07.04.2024 в рамках означеного кримінального провадження слідчим суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульським О.Є. задоволено клопотання прокурора про накладення арешту, та накладено арешт на документи, які належить ОСОБА_5 , а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 07.11.2022, довідку ВЛК № 1096 від 04.11.2022 та довідку № 2/4/5937 від 08.11.2022, видані ІНФОРМАЦІЯ_7 .

19 березня 2024 року на адресу дізнавача надійшла відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_9 в якій зазначено, що ОСОБА_5 дійсно перебував на військовому обліку, та в подальшому виключений з військового обліку за станом здоров`я, а вилучені у ОСОБА_5 документи дійсно видавались ТЦК та СП.

20 березня 2024 року дізнавачем СД Могилів-Подільського РВП у Вінницькій області прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 00000115 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

22 березня 2024 року слідчим суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульським О.Є. сковано арешт, та позивачу повернуто документи, які раніше вилучались.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що він має право на перетин державного кордону та ним подано усі необхідні документи, які не взяті відповідачем до уваги, тому вважає зазначене рішення протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернутися до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених таким Законом, та в`їхати в Україну.

На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Стаття 2 Закону України № 3857-XII встановлює, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: - паспорт громадянина України для виїзду за кордон; - дипломатичний паспорт України; - службовий паспорт України; - посвідчення особи моряка; - посвідчення члена екіпажу; - посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій зазначеної статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно зі статтею 3 Закону України № 3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України № 3857-XII та інших законів України.

На виконання статті 3 Закону України № 3857-XII постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України, які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до пункту 2 вказаних Правил перетинання державного кордону громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: - паспорт громадянина України для виїзду за кордон; - дипломатичний паспорт; - службовий паспорт; - проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); - посвідчення особи моряка; - посвідчення члена екіпажу.

У разі коли громадянин, який постійно проживає в Україні, втратив зазначені документи (далі - паспортні документи) за межами України або якщо строк дії таких документів закінчився під час перебування громадянина за межами України, або встановлено, що вони є недійсними з інших причин, документом, що дає право на в`їзд в Україну, є посвідчення особи на повернення в Україну, яке видається дипломатичним представництвом або консульською установою України за кордоном.

У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

При цьому, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону України № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 (далі Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Зважаючи на викладені положення, враховуючи Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", гарантоване статтею 33 Конституцією України право вільно залишати територію України під час воєнного стану може бути обмежене.

Слід також зазначити, що станом на час виникнення спірних правовідносин в Україні тривала загальна мобілізація, яка, в частині призову, полягала у призові військовозобов`язаних, резервістів.

Приписами положення частини дев`ятої статті 1 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII визначено, що громадяни України поділяються на такі категорії: - допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; - призовники - особи, приписані до призовних дільниць; - військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; - військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; - резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Тобто, належність громадянина України до тієї чи іншої категорії полягає у наявності у нього певної групи прав та обов`язків, тобто перебування у відповідному правовому статусі допризовника, призовника, військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста.

Як встановлено судом першої інстанції, для перетинання державного кордону України позивач подав уповноваженій особі відповідача, наступний пакет документів: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 із відмітками про зняття з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідку військово-лікарської комісії № 1096 із висновком про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, у зазначених документах міститься інформація, що позивача 04.11.2022 виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу".

Тобто, позивач станом на момент виникнення спірних правовідносин не був військовозобов`язаним, оскільки позивач виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 3 частини 6 статті 37 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу.

Разом з тим, відповідач не надав доказів існування станом на момент виникнення спірних правовідносин встановлених згідно з пунктом 6 частини першої статті 8 Закону України № 389-VIII військовим командуванням (зокрема Державною прикордонною службою України) у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обмежень у виїзді закордон громадян України, які не є військовозобов`язаними (також не є резервістами чи військовослужбовцями).

Отже, як вірно наголосив суд першої інстанції, відповідач не надав суду жодного рішення, яким би у відповідності до наведених законодавчих положень військове командування встановило особливості виїзду за межі території України громадян України, які не є військовозобов`язаними (також не є резервістами/військовослужбовцями), яким являється позивач.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до переконання, що оскаржуване рішення від 04.03.2024 про відмову відмову у перетині державного кордону України, не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.

так, частиною 1 статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 18.08.2022 у справі № 340/323/21, від 10.11.2022 у справі № 640/24023/21.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надано договір від 04-03-24 про надання правової допомоги

Згідно умов договору Бюро зобов`язується надати правничу допомогу , в тому числі, за окремими дорученнями клієнта, а клієнт зобов`язався сплатити гонорар адвокату в розмірі та у строк погодженні між ними.

У пункті 5.1 договору зазначено, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги, опис таких послуг та розрахунок, погоджується за взаємною угодою сторін, та оформлюється додатковою угодою до цього договору.

04.03.2024 між Адвокатським бюро та позивачем укладено додаткову угоду № 1 до договору № 04-03-24, якою сторони узгодили опис робіт та розрахунок витрат:

- аналіз суті спірних правовідносин та документів, що стосуються взаємовідносин сторін, огляд судової практики в подібних справах - 1000 грн, що складається з вартості 1 год.;

- підготовка, складання, подання до суду процесуальних документів зі спірних правовідносин сторін - 9000 грн., що складається з вартості 1 год. - 1500 грн. Х 6 год.;

Загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу складає 10000 грн.

Окрім того, до позовної заяви долучено розрахунок на оплату № 34 від 22.04.2024, яким підтверджено, що позивачем сплачено згідно договору про надання професійної правничої допомоги, Адвокатському бюро "Олександра Тіньковського" гонорар в сумі 10000 грн. 00 коп.

Відтак, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально. Враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, а також беручи до уваги, що дана категорія спорів набула масового характеру, що свідчить про те, що обсяг правової допомоги по цій справі є також типовим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції та відповідає вимогам розумності та співмірності, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.