Справа № 607/3154/25
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2025 Справа №607/3154/25 Провадження №2-а/607/217/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови №61/1139 від 20.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №61/1139 від 20.12.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що позивач не з`явився на 09 год. 00 хв. 13.11.2024 за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для уточнення даних. З вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки про наявність повістки він не був проінформований. Підстав для ухилення чи порушення правил військового обліку у позивача немає, так як у нього є відстрочка від призову у зв`язку із навчанням. Крім того, він вчасно оновив свої облікові дані у застосунку «Резерв+», а відтак будь-яких підстав для його виклику до центру комплектування не було. Відповідач вказує на порушення вимог абз.7 п.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак такої норми в ч.1 ст.22 Закону немає. З цих підстав просить постанову скасувати.

Ухвалою судді від 18.02.2025 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позов ІНФОРМАЦІЯ_3 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на те, що 09.12.2024 близько 12 години позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такий, що перебуває в базі розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за скоєння правопорушення за статтею 210-1 КУпАП. Під час звіряння військово-облікових даних відповідачем встановлено, що 04.11.2024 відповідачем позивачу направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 13.11.2024 для уточнення даних. Відповідно до трекінгу Укрпошти поштове відправлення повернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання (дата відмітки 15.11.2024), що є належним підтвердженням оповіщення відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024. Позивач на вказану у повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, будь-яких доказів поважності не прибуття не надав. Тому 09.12.2024 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення, у якому позивач власноручно надав пояснення, що він «не з`явився в зазначений термін, тому що на даний момент в нього діяла відстрочка, і пошту дивитись у нього не було потреби». На підставі викладеного, 20.12.2024 відповідач виніс постанову, яка є предметом оскарження у даній справі, яку вважає законною та обгрунтованою.

В судовому засіданні 01.04.2025 позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 15.00 год. 03.04.2025.

Розглянувши позовну заяву та наявні у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, керуючись такими міркуваннями.

Судом встановлено, що 04.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), через Укрпошту направлено повістку №963688 про необхідність з`явитись в ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09.00 13.11.24 для уточнення даних. Поштове відправлення повернулось в ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Дані обставини підтверджені копіями повістки, рекомендованого повідомлення, опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення, конверта із відміткою про причини повернення.

09.12.2024 офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 складено протокол №60/1201.

Згідно із протоколом 09.12.2024 ОСОБА_1 близько 12 год. 00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 , як такий, що перебуває в базі розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за скоєння правопорушення за ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що 04.11.2024 ОСОБА_1 , відповідно до п. 30-2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09.00 13.11.24 для уточнення даних. Відповідно до даних поштового оператора поштове відправлення повернулось в ТЦК та СП 26.11.2024 з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи. Дата відмітки 26.11.2024. ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився. Будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав. Таким чином, ОСОБА_1 13.11.2024 здійснив правопорушення, яке вчинене в особливий період та порушив вимоги абз. 7 п.3 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Згідно із поясненнями ОСОБА_1 у протоколі, він «не з`явився в зазначений термін, тому що на даний момент в нього діяла відстрочка і пошту дивитись у нього не було потреби. Просить не карати його за це і врахувати це як доказ. Надалі буде законослухняним громадянином».

ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 17 год. 00 хв. 20.12.2024.

20.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №61/1139, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. Мотивувальна частина постанови аналогічна викладеній у протоколі.

Підпис ОСОБА_1 про отримання постанови відсутній.

Відповідно до витягу із застосунку «Резерв+» ОСОБА_1 перебуває на обліку, як військовозобов`язаний. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має відстрочку до 07.02.2025. Дані уточнено вчасно. Адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Як в протоколі, так і в оскарженій постанові вказано про порушення позивачем вимог абз.7 п.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Позивач вказує, що диспозиція частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить абзацу 7 пункту 3.

Відповідаючи на цей аргумент позивача, суд звертає увагу на те, що структура статей даного закону викладена таким чином, що частини статей є пронумеровані. Тому, посилання користувача закону на конкретну частину якоїсь із статей, як на пункт, не можна вважати істотною помилкою. Протилежна оцінка дій відповідача була б надмірним формалізмом.

Згідно із абзацом 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідач в оскарженій постанові помилково здійснив посилання на це ж речення, як на абзац 7 пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак така помилка не є істотною з огляду на вищевказане, та не впливає на правильність оцінки відповідачем дій позивача.

Пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (далі Порядок), передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, зокрема, є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Під час уточнення своїх даних в застосунку «Резерв+» позивач зазначив адресу місця проживання: АДРЕСА_1 .

За цією адресою відповідачем й була направлена позивачу повістка, яка повернулась із відміткою Укрпошти про відсутність позивача за цією адресою.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач діяв згідно із положеннями чинного законодавства. Маючи відповідне повноваження відповідач повісткою у спосіб визначений Порядком викликав військовозобов`язаного позивача до місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_5 . У свою чергу, позивач був зобов`язаний з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 у визначений у повістці час. Не виконання позивачем цього обов`язку є порушенням, зокрема, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач, вказавши у своєму поясненні в протоколі про те, що він «не з`явився в зазначений термін, тому що на даний момент в нього діяла відстрочка і пошту дивитись у нього не було потреби», фактично ігнорував вимогу закону в особливий період. При цьому, наявність чи відсутність у нього відстрочки немає правового значення, так як відповідач вправі викликати для уточнення даних до ТЦК будь-якого військовозобов`язаного, незалежно від наявності у нього відстрочки.

У цьому ж контексті, суд відхиляє посилання позивача на те, що він не знав про наявність повістки, так як вищезгадане пояснення у протоколі вказує на причину неявки, а саме хибне переконання позивача, що він може не з`являтись за викликом ТЦК, так як має відстрочку, і тому ігнорує поштові відправлення.

Відповідно до ч. 2 статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

У даному разі, відповідальність настає саме за ч. 3 статті 210-1 КУпАП.

Згідно із ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови, а саме порушення позивачем вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та правомірно, в межах санкції, притягнув позивача до відповідальності, передбаченої ч. 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився. Будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк відповідачу не надав. Таким чином, позивач 13.11.2024 здійснив правопорушення, яке вчинене в особливий період, та порушив вимоги абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Щодо твердження позивача про те, що 17.12.2024 він звернувся із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 про відкладення розгляду адміністративної справи, так як він є доглядальником свого хворого батька, у зв`язку із чим позивачу необхідно супроводити батька на медичне обстеження, суд його відхиляє, так як жодних доказів надіслання (вручення тощо) цієї заяви до позову не долучено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є обґрунтованою, прийнятою з повним та всебічним з`ясуванням усіх обставин справи, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Так як у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду впродовж десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу впродовж десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 .

Рішення складено та проголошено 03.04.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук