Справа № 620/13663/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2024 року № 33 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної у довідці Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 року №06- 23/878/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної станом на 01 січня 2024 року у довідці Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 року №06-23/878/24, та виплатити різницю між належними до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова пенсійного фонду у здійсненні перерахунку її щомісячного грошового утримання судді у відставці є неправомірною, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та порушує її права як судді у відставці на отримання довічного грошового утримання у встановленому чинним законодавством розмірі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року позовні вимоги - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2024 року № 33 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.03.2024 №06-23/436/24, виданої Господарським судом Чернігівської області. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки після 2020 року не збільшено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, не відбулось збільшення розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, тому відсутні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 62 відсотків, відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №620/5654/24 позов ОСОБА_1 до Господарського суду Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Господарського суду Чернігівської області щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Господарського суду Чернігівської області ОСОБА_1 станом на 01.01.2024, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік». Зобов`язано Господарський суд Чернігівської області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Господарського суду Чернігівської області ОСОБА_1 станом на 01.01.2024, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

На виконання вказаного рішення суду Господарський суд Чернігівської області видав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 від 05.07.2024 №06-23/878/24.

31 липня 2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VІІІ на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2024 №06-23/878/24, виданої Господарським судом Чернігівської області.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2024 №33 позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки суду Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24 з підстав, що станом на 01.01.2024 не відбулася зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, так як базовий оклад судді визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у розмірі 2102 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача у непроведенні перерахунку пенсії у належному розмірі, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовило позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24, а відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2024 №33 про відмову позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Як наслідок, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.03.2024 №06-23/436/24, виданої Господарським судом Чернігівської області.

Однак, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог про про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної станом на 01 січня 2024 року у довідці Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 року №06-23/878/24 та виплатити різницю між належними до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з огляду на передчасність, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішення про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2024 №06-23/878/24, виданої Господарським судом Чернігівської області ще не приймало.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

При цьому, статтею 4 Закону № 1402-VIII закріплено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У свою чергу, згідно з частиною першою ст.135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків; більше 5 років - 20 відсотків; більше 10 років - 30 відсотків; більше 15 років - 40 відсотків; більше 20 років - 50 відсотків; більше 25 років - 60 відсотків; більше 30 років - 70 відсотків; більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частини п`ята статті 135 Закону № 1402-VIII).

За приписами частини дев`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Втім, Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

У той же час, судді Законом № 966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 3028 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу судді застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Варто зазначити, що зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (2024 рік), а також до Закону України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тому законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на вказане вбачається, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Зазначене узгоджується з позицією Конституційного Суду України, викладеного у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У пункті 62 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII, якими закріплено для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі №280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а та від 26.07.2023 у справі №240/2978/22).

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21 сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:

- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді є порушенням гарантії незалежності суддів.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 (3028 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону № 1082-IX була неправомірною.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №620/5654/24 позов ОСОБА_1 до Господарського суду Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Господарського суду Чернігівської області щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Господарського суду Чернігівської області ОСОБА_1 станом на 01.01.2024, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»; зобов`язано Господарський суд Чернігівської області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Господарського суду Чернігівської області ОСОБА_1 станом на 01.01.2024, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

На виконання вказаного рішення суду Господарський суд Чернігівської області видав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 від 05.07.2024 №06-23/878/24 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно відмовило позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24, а відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2024 №33 про відмову позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 №06-23/878/24 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки заяву позивача від 31.07.2024 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VІІІ на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2024 №06-23/878/24, виданої Господарським судом Чернігівської області розглядало, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, тому слід зобов`язати здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2024 №06-23/878/24, виданої Господарським судом Чернігівської області.

Однак, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної станом на 01 січня 2024 року у довідці Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2024 року №06-23/878/24 та виплатити різницю між належними до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з огляду на передчасність, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішення про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, в розмірі 62% суддівської винагороди, визначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2024 №06-23/878/24, виданої Господарським судом Чернігівської області ще не приймало.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко