Справа № 160/8520/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 квітня 2025 рокуСправа № 160/8520/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №12/03-10/19 від 18.03.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 в порядку передбаченому Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з дати звернення 19.02.2018 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 19.02.2018.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання:

- клопотання про поновлення строку звернення до суду з належними доказами на підтвердження поважності пропуску;

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн, сплаченого на реквізити: отримувач коштів - ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), , рахунок отримувача - UA4004632, МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

11.04.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача подано до суду квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду представником позивача вказано, що ухвалення адміністративним судом нікчемних або неповноцінних судових рішень призводить до того, що позивачі, отримавши судове рішення, роками не можуть домогтись його належного виконання. Відновлення порушеного права ускладнює або унеможливлює ухвалення судом нікчемних судових рішень про зобов`язання "розглядати заяви", зобов`язання "прийняти рішення". Наслідком ухвалення адміністративним судом нікчемних та неповноцінних судових рішень, саботажу з забезпечення їх виконання, є гарантоване спрямування позивача на подання повторного позову.

Як стверджує представник позивача, підставою тривалого не відновлення порушеного права є не порушення строків звернення пенсіонером ОСОБА_1 , а «неперевершений цинізм та тваринне поводження адміністративного суду з громадянами України похилого віку» (як зазначено в заяві про поновлення строку звернення до суду).

В заяві, також, зазначено, що постановою Великої Палати Верховного суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 відповідно до Закону №1058-IV, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів. Велика Палата Верховного Суду вважає, що статті 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, представник позивача вважає, що поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Розглянувши доводи представника позивача, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, суддя зазначає наступне.

Частина 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись". Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

В постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зроблено висновок щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Як встановлено з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 12/03-10/19 від 18.03.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 в порядку передбаченому Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з дати звернення 19.02.2018 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з 19.02.2018.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №12/03-10/19 від 18.03.2019 в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що призначити пенсію немає можливості із-за відсутності місця проживання (реєстрації) у м. Кам`янське та невідповідності прізвища, ім`я, по батькові в трудовій книжці та паспортних даних.

24.05.2021 позивач звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати звіт про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі №804/4169/18.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 у задоволенні заяви відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що це питання не може бути вирішено в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а може бути вирішено шляхом подання нового позову про визнання протиправним та скасування саме того рішення, з яким не згоден заявник.

Водночас в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №804/4196/18 вказано, що 18.03.2019 на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі №804/4196/18 Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком і в такому призначенні відмовлено.

Отже, про наявність оскаржуваного рішення та процедуру його оскарження, до позивача було доведено 19.07.2021 Третім апеляційним адміністративним судом.

Проте, з позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через автоматизовану систему «Електронний суд» позивач звернувся лише 21.03.2025.

При цьому посилання представника позивача на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.11.2024, яким повідомлено, що рішенням №12/03-10/19 від 18.03.2019 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю місця проживання (реєстрації) у м. Кам`янське та невідповідності прізвища, ім`я та по-батькові в трудовій книжці та паспортних даних, не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Свідченням цього є обізнаність позивача про наявність оскаржуваного рішення в 2021 році, оскільки позивачем вчинялись активні дії на скасування відповідного рішення шляхом звернення до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати звіт про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі №804/4169/18, та що підтверджується повідомленням Третього апеляційного адміністративного суду, викладеним в постанові від 19.07.2021 у справі №804/4196/18 про наявність оскаржуваного рішення та процедуру його оскарження.

Також, враховуючи практику Верховного Суду, зокрема, викладену в постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, суддя зазначає, що оскільки пенсія є щомісячним платежем, позивач був щомісячно обізнаний про її неотримання, починаючи з 18.03.2019 дати прийняття рішення.

Стосовно ознайомлення представника позивача з оскаржуваним рішенням, суд зазначає, що в даному випадку учасником судового процесу та особою, на захист прав та свобод якої подано позовну заяву є не представник ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 , а тому суд з`ясовує не питання ознайомлення представника з оскаржуваним рішенням, а обізнаність позивача про існування оскаржуваного рішення, оскільки у відповідності до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, саме права та інтереси позивача за даним позовом мають підлягати судовому захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу адміністративного судочинства України учасниками справи є сторони, треті особи.

Частинами 1, 2 ст. 42 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Отже, особою, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду є ОСОБА_1 , а тому суд з`ясовує саме поінформаваність позивача про існування оскаржуваного рішення.

Стосовно посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, суд зазначає, що у цій справі досліджувалось питання дати, з якої має бути поновлено виплату пенсії, спірним було питання поновлення виплати пенсії з 07.10.2009, а не з дати звернення із заявою про поновлення виплати пенсії.

Отже, висновки, викладені у справі №815/1226/18, не є релевантними до досліджуваного судом питання дотримання строків звернення до суду в 2025 році з позовом про оскарження рішення органу Пенсійного фонду України від 18.03.2019.

Стосовно посилання представника позивача на той факт, що адміністративним судом ухвалюються нікчемні або неповноцінні судові рішення, суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Частиною 5 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду.

У випадку незгоди з рішенням суду, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено право особи на звернення з апеляційної та касаційною скаргою на таке рішення.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 у справі №804/4169/18 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі №804/4169/18 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 скасовано, позов ОСОБА_1 задоволений частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19 лютого 2018 року № Б-2211 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області 19 лютого 2018 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 28.01.2019 у справі №804/4169/18 вказано, що відповідач в рамках повноважень, зобов`язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення пенсій позивачу. Проте, відповідачем фактично не було розглянуто подану позивачем заяву про призначення пенсії по суті, а відмова в призначенні пенсії ґрунтується суто на формальних підставах відсутності місця проживання та реєстрації в Україні, що виключає можливість задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком. При цьому, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, апеляційний суд вважав необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058 з урахуванням висновків суду.

Позивачу було роз`яснено правові підстави прийняття відповідного судового рішення, а тому посилання представника позивача на ухвалення судом нікчемних судових рішень та «неперевершений цинізм та тваринне поводження адміністративного суду з громадянами України похилого віку» (як зазначено в заяві про поновлення строку звернення до суду) не може бути розцінене судом як підстава для поновлення строку звернення до суду, а є лише проявом неповаги представника позивача до суду.

Верховний Суд у справі №240/12017/19 вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. За висновком Суду, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 зробила висновок, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку у справі №160/8520/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 4, ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський