Справа № 380/24040/24
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 рокусправа № 380/24040/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія 10, м. Фастів, Київська обл., ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у якій позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 97 від 20.11.2024 р. про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії від заробітної плати по заяві від 12.11.2024 р;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з 08.02.2018р., з урахуванням заробітної плати за період роботи з вересня 1991 року по грудень 1999 року включно, за даними довідок про заробітну плату для обчислення пенсії № 198 від 11.11.2024 р. та № 199 від 11.11.2024 р., виданих Луганським державним університетом, який знаходиться на тимчасово окупованій території (мовою оригіналу т.зв. «Федеральным государственным бюджетным образовательным учреждением высшего образования «Луганский государственный медицинский университет имени Святителя Луки» министерства здравоохранения российской федерации»).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.11.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про перерахунок пенсії за період 60 місяців до 01.07.2000, до якої долучив довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, видані Луганським державним університетом, який знаходиться на тимчасово окупованій території. Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 20.11.2024 відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки будь-які документи, видані на тимчасово окупованій території, є недійсними. Позивач вважає рішення про відмову в перерахунку пенсії протиправним та таким, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що, за даними пенсійної справи, позивач перебуває на обліку з 08.02.2018, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. 12.11.2024 позивачем подано заяву через Веб-портал, щодо перерахунку пенсії про зміну періоду 60 місяців до 01.07.2000. До заяви позивача долучено довідки № 198 та № 199 від 11.11.2024 про заробітну плату за період роботи з 01.09.1991 по 31.12.1999, виданих російською федерацією, Луганською народною республікою.

Вказує, що, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, м. Луганськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Згідно п. 2 ст. 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до п. 3 ст. 9 Закону № 1207 будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до Порядку № 22-1, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Звертає увагу, що основним у цій справі є те, що відповідно до Закону № 1058 та Порядку № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи повинна підтверджуватися і відповідати даним в первинних документах підприємства.

Враховуючи, вищевказане в проведенні перерахунку пенсії щодо зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000 ОСОБА_1 було прийнято рішення по відмову.

Зауважує, що Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за № 2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав -учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації. Відповідно до запропонованого порядку дій до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058. Міністерство соціальної політики України листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058, а за період по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058.

Вважає, що дії Головного управління є правомірними та таким, що ґрунтуються на Конституції, законах України та роз`яснювальних листах Пенсійного фонду України, а від так позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком за нормами Закону України від 09.07.2003. Пенсія позивачу призначена з 08.02.2018, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області. У зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до с. Щасливе Бориспільського району Київської області позивача взято на облік з 01.03.2020.

12.11.2024 позивач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про здійснення перерахунку пенсії, а саме зміни періоду 60 місяців до 01.07.2000. Згідно принципу екстериторіальності, для розгляду заяви позивача було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням від 20.11.2024 № 97 було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії позивача.

Звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності, наслідками яких є рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, оскільки взагалі не розглядало і не мало розглядати подані позивачем документи, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є уповноваженим органам, який має право приймати рішення про призначення пенсії позивачу, а прийнявши таке рішення, мав передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання позивача або до іншого територіального органу ПФУ у разі зміни місця проживання пенсіонера для здійснення виплати пенсії. Враховуючи, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу ПФУ України, якому були направлені на розгляд заява пенсіонера та додані до неї документи, суд не може власним рішенням замінити такий територіальний орган ПФУ на інший територіальний орган ПФУ, який зокрема не розглядав подані документи та не приймав оскаржуване рішення, а також зобов`язати такий орган прийняти рішення, яке б відповідало закону замість того органу, рішення якого оскаржується, давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції органу, рішення якого оскаржується, оскільки такі дії виходять за межі делегованих відповідними законодавчими актами повноважень орану, який не приймав оскаржуване рішення.

Щодо підстав для перерахунку пенсії позивача, Відповідач-2 зазначає, що документи видані державними органами та органами місцевого самоврядування так званої «Луганської Народної Республіки», згідно законодавства України є недійсними та не можуть створювати правових наслідків. Враховуючи факт того, що довідки надані позивачем для здійснення перерахунку пенсії видані Луганською Народною Республікою, позивачу відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд немає права втручатися. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач та Відповідач-1 скористались своїм правом на подання до суду відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком за нормами Закону України від 09.07.2003. Пенсія позивачу призначена з 08.02.2018, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області. У зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до с. Щасливе Бориспільського району Київської області позивача взято на облік з 01.03.2020.

12.11.2024 позивач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про здійснення перерахунку пенсії, а саме зміни періоду 60 місяців до 01.07.2000. До заяви позивач долучив довідки про заробітну плату/дохід/суми грошового забезпечення від 11.11.2024 №198 (за період з вересня 1991 по грудень 1996) та від 11.11.2024 №199 (за період з січня 1997 по грудень 1999), видані установою «Луганський державний медичний університет» (а.с. 13, 14).

Відповідно до п. 4.2 постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (зі змінами), за принципом екстериторіальності, заяву позивача про здійснення перерахунку пенсії передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.11.2024 №97 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, з врахуванням п.п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, оскільки будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Не погодившись із оскаржуваним рішенням про відмову в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом першим ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 27 цього Закону, заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини (абз. 4 ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV).

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV).

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (ч.ч. 2, 5 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні/перерахунку пенсії, орган, що призначає/перераховує пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії.

Відповідач вважає неприпустимим прийняття до розгляду довідок, виданих на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою (ЛНР).

Надаючи оцінку вказаному твердженню відповідача, суд зазначає наступне.

Місто Луганськ відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»(далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 17 Закону № 1207-VII визначено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України (ч. 4 ст. 9 Закону № 1207-VII).

З матеріалів справи суд встановив, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 10.09.1979 наявні записи №№12-17 про його роботу в період з 05.09.1991 по 01.09.2010 на посадах асистента, доцента, в.о. завідувача кафедри в Луганському медичному інституті (в подальшому перейменований в Луганський державний медичний університет).

Довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.11.2024 №198 (а.с. 13), зокрема, містить наступну інформацію:

- довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що його заробітна плата/дохід/сума грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії, становить: 8920,43817 грн.;

- у довідці наявні відомості про помісячний заробіток за період з вересня 1991 по грудень 1996;

- у примітках довідки зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок); довідка видана на підставі особових рахунків за період з вересня 1991 по грудень 1996.

Довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.11.2024 №199 (а.с. 14), зокрема, містить наступну інформацію:

- довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що його заробітна плата/дохід/сума грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії, становить: 19944,46 грн.;

- у довідці наявні відомості про помісячний заробіток за період з січня 1997 по грудень 1999;

- у примітках довідки зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок); довідка видана на підставі особових рахунків за період з вересня 1991 по грудень 1996.

Суд зауважує, що відомості про заробітну плату позивача за період з вересня 1991 по грудень 1996 у довідці від 11.11.2024 №198 вказані у гривнях «вісім тисяч дев`ятсот двадцять грн 43817 коп.».

При цьому, відповідно пунктів 3, 4 до Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року №762/96, з 2 вересня 1996 року по 16 вересня 1996 року на території України функціонували у готівковому обігу гривня, а також український карбованець, які поступово вилучались з обігу. Українські карбованці підлягали обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. Починаючи з 24 годин 16 вересня 1996 року, функціонування українського карбованця в готівковому обігу припинилось. З цього моменту єдиним законним засобом платежу на території України є гривня.

Таким чином, довідка від 11.11.2024 №198 (а.с. 14) не може бути врахована судом під час розгляду даної справи, оскільки зазначені у ній відомості про заробітну плату позивача в гривнях не відповідають дійсності, оскільки гривня, як єдиний законний засіб платежу на території України, була введена з 16 вересня 1996 року.

Судом також встановлено, що у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні індивідуальні відомості про позивача як застраховану особу, які свідчать про сплату у 1998-1999 роках страхових внесків, що підтверджується Формою ОК-5.

Суд вважає, що відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії у належному розмірі, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірні довідки видані органами та/або посадовими особами на тимчасово окупованій території, є безпідставними.

Отже, за результатом співставлення відомостей, зазначених у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 10.09.1979 та у довідці від 11.11.2024 №199, суд робить висновок, що неврахування відомостей, зазначених у вказаній довідці про заробіток позивача, є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 року у справі №0440/6809/18.

Суд звертає увагу, що згідно із частинами 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Правова позиція щодо застосування наведених загальних принципів («Намібійські винятки») у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 21.02.2022 у справі №243/4336/17.

Отже, у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Луганська Луганської області, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивачу у реалізації його права на соціальне забезпечення не є пропорційною меті, якої намагалось досягти Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії.

Враховуючи те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатом розгляду заяви позивача від 12.11.2024, протиправно не враховано відомості про отриману позивачем заробітну плату, у період з січня 1997 по грудень 1999, які зазначені у довідці від 11.11.2024 №199, що призвело до не з`ясування реальної зміни розміру пенсії у бік збільшення та вірогідності покращення становища пенсіонера за наслідками такого перерахунку, суд робить висновок про визнання протиправним та скасування рішення № 97 від 20.11.2024.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням відомостей про заробітну плату, зазначених у довідках від 11.11.2024 №№198, 199, суд зазначає наступне.

Суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Вирішення питання про перерахунок пенсії позивача відповідно до ст. 40 Закону №1058-IV належить до виключної компетенції пенсійного органу, тож суд не вправі втручатися у його компетенцію.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Застосовуючи механізм захисту права позивача на перерахунок пенсії, порушеного відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що з урахуванням повноважень, наданих суду ч. 2 ст. 9 та ч. 2 ст. 245 КАС України, позов належить задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 12.11.2024 про перерахунок пенсії, з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.11.2024 № 199, та правової оцінки, наданої судом у даній справі.

Щодо підстав розгляду заяви позивача та визначення належного органу Пенсійного фонду України, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії, суд зазначає таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку та яке прийняло оскаржуване рішення № 97 від 20.11.2024 про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача.

Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як визначений суб`єкт призначення.

Отже, у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області слід відмовити.

Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача-1 слід стягнути судовий збір у розмірі 807,46 грн. пропорційно задоволених позовних вимог, оскільки саме його рішення стало підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.11.2024№ 97 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 12.11.2024 про перерахунок пенсії, з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.11.2024 № 199 та правової оцінки, наданої судом у даній справі.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 807,46 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2025 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович