Справа № 640/8937/22
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року Справа№640/8937/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний госпіталь (далі також НВМКЦ ГВКГ), в якій просить визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 16.05.2022 року № 41.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуваним наказом на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за самовільне залишення території центу та невиконання бойового розпорядження. Позивач повідомляє, що 15.04.2022 року близько 17:30 вона отримала від начальника клініки неврології полковника медичної служби ОСОБА_2 , який є її безпосереднім начальником, усний наказ про вибуття у відрядження з 15.04.2022 року до військової частини НОМЕР_1 .

Позивач звернулася до ОСОБА_2 за дозволом на залишення території НВМКЦ ГВКГ, з метою підготовки та подальшого вибуття у відрядження. На що отримала усний дозвіл ОСОБА_2 . Проте, її стан здоров`я погіршився, у зв`язку з чим її було госпіталізовано до гінекологічного відділення КНП КМБ №1 з 15.04.2022 року.

Позивач вказує, що звернення за невідкладною медичною допомогою та подальша госпіталізація не може бути умисним невиконанням бойового розпорядження, а територію НВМКЦ ГВКГ вона залишила з дозволу безпосереднього начальника.

21 червня 2022 року Окружним адміністративним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі.

22 липня 2022 представником Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 у зв`язку із подією, яка мала місце, а саме невиконання вимог БР від 15.04.2022 позивачем та з метою встановлення умов та причин, що сприяли самовільного залишення НВМКЦ ГВКГ, неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, ступеня вини військовослужбовця начальником НВМКЦ ГВКГ видано наказ № 81.

Службовим розслідуванням встановлено, що причинами та умовами вказаної події стала особиста недисциплінованість позивача, що мало наслідком невиконання зазначеного бойового розпорядження, а також відсутність належного контролю з боку її безпосереднього начальника полковника медичної служби за своєчасним вибуттям у відрядження позивача у визначений строк.

За результатами розгляду матеріалів службового розслідування, начальником НВМКЦ ГВКГ прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, про що було видано спірний наказ № 41.

Представник відповідача звертає увагу, що всупереч вимогам Дисциплінарного статуту ЗСУ щодо не вибуття позивача до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та її перебування в цивільній лікарні стало відомо полковнику медичної служби лише 08.35 16.04.2022 після проведеної з нею телефонної розмови, при цьому вона не вказала в якому саме медичному закладі (лікарні) перебуває.

З урахуванням наведеного представник Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» вважає позовні вимоги необґрунтованими.

03 лютого 2025 року справу № 640/8937/22 прийнято до провадження Донецького окружного адміністративного суду, про що постановлено відповідну ухвалу.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

У спірний період, позивач ОСОБА_1 , перебувала на військовій службі у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» на посаді начальника кабінету реабілітації.

Наказом Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.04.2022 року № 81 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення території та робочого місця капітаном медичної служби ОСОБА_1 15.04.2022 року.

Наказом Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 16.05.2022 року № 41 за порушення вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 11, 12, 14. 16, 37, 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо самовільного залишення території центру та не виконання бойового розпорядження, капітану медичної служби Палінській Віолетті накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРУ ДОГАНУ».

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності накладення дисциплінарного стягнення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено загальні обов`язки військовослужбовців.

Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно пункту 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно пункту 128 цього Статуту, солдат зобов`язаний виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (надалі- Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 2 розділу 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно пунктів 3 та 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно пункту 5 розділу 1 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

За змістом пункту 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: б) догана; в) сувора догана.

Згідно пункту 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно пункту 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів визначено затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 року Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядку №608).

У пункті 2 Порядку наведене тлумачення таких термінів, як службова перевірка та службове розслідування.

Службовим розслідуванням є комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Виходячи з даного визначення, слід розуміти, що проведення службового розслідування може бути призначено не у кожному випадку порушення виконавської дисципліни, проте, з метою встановлення підстав для його проведення є обов`язковою службова перевірка, в процесі якої встановлюється інформація щодо правопорушення.

У розділі ІІ Порядку №608 вказані випадки, за яких службове розслідування може призначатися, і такі випадки стосуються невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до тяжких наслідків, чи завдали шкоди державі, а також в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Також у даному розділі передбачено випадки, коли службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Згідно вимог розділу VII Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка, під час якої встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.

Вищенаведене свідчить, що за своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Відповідно до акту службового розслідування від 16.05.2022 року, у ході службового розслідування встановлено, що капітан медичної служби ОСОБА_1 , яка проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, у ввечері 15.04.2022 самовільно залишила межі НВМКЦ ГВКГ. Про місце перебування в цивільному закладі охорони здоров`я стало відомо лише 08 годин 35 хвилин 16.04.2022 після телефонної розмови з її безпосереднім начальником - начальником клініки неврології НВМКЦ ГВКГ полковником медичної служби ОСОБА_2 , при цьому не вказала назву та адресу лікарняного закладу.

Згідно пояснень начальника клініки неврології НВМКЦ ГВКГ полковника медичної служби ОСОБА_2 від 10.05.2022 стало відомо, що встановленим порядком, о 17.00 15.05.2022 в стройовій частині йому довели бойове розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 з медичного забезпечення від 15.04.2022 №510/3/1114дск (вх. №178 від 15.04.2022) (далі - БР від 15.04.202) відповідно до пункту 1 якого визначено, що його підлегла - капітан медичної служби ОСОБА_1 відряджається до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) з 15.04.2022.

Під час службового розслідування полковник медичної служби ОСОБА_2 зазначив, що о 17.30 цього ж дня зазначене БР від 15.04.2022 в приміщенні клініки неврології було доведено до виконавця - капітана медичної служби ОСОБА_1 .

Крім того, згідно акту службового розслідування у зв`язку з невиконанням капітаном медичної служби ОСОБА_1 . БР від 15.04.202 на її заміну 18.04.2022 у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) вибув полковник медичної служби ОСОБА_2 , а тимчасове виконання обов`язків начальника клініки неврології покладено на полковника медичної служби ОСОБА_3 .

В поясненні від 21.04.2022 полковник медичної служби ОСОБА_3 підтвердила вищевикладене, та добавила, що нею вживалися заходи щодо з`ясування обставин відсутності капітана медичної служби ОСОБА_1 на робочому місці, але на момент надання пояснень, через відсутність телефонного зв`язку, успіху немала, місце перебування - невідомо.

Лише 22.04.2022 стало відомо про місце перебування ОСОБА_1 в КНП КМПБ №1, про що тимчасово виконуючий обов`язки начальника клініки неврології полковник медичної служби ОСОБА_4 рапортом (вх№3491-р) доповіла та надала відомості.

Зважаючи на вищевикладене, направлено відповідний запит за №545/2/2386 від 04.05.2022 до керівництва КНП КМПБ № 1. Факт перебування капітана медичної служби ОСОБА_1 в КИП КМПБ №1 підтвердився у листі-відповіді КНП КМПБ № 1 за № 306 від 09.05.2022 з якого стало відомо, що гр. ОСОБА_1 , 15.04.2022 звернулася за медичною допомогою до гінекологічного відділення пологового будинку, встановлено діагноз: Аномальна маткова кровотеча. Пацієнтка госпіталізована до відділення для подальшого обстеження і лікування кровотечі. 23.04.2022 виписана з відділення за заявою для подальшого лікування у військовому госпіталі.

Під час службового розслідування позивач надала пояснення у яких зазначила, що близько 17.30 їй було доведено бойове розпорядження про вибуття у відрядження до в/ч НОМЕР_1 та проведений інструктаж начальником клініки неврології. Також повідомила начальника клініки, що збере речі та поїде власним транспортом.

Щодо обставин та умов, які сприяли госпіталізації до гінекологічного відділення КНП КМПБ №1 позивач пояснила, що 14.04.2022 року, ввечері, у неї відбулось погіршення стану здоров`я з приводу чого, 15.04.2022 близько 09.30 - 09.40, попередньо записавшись в журнал про виїзд за території НВМКЦ ГВКГ вона поїхала на консультацію до гінеколога. Оскільки, він був зайнятий, до нього вона так і не потрапила. Близько 18.00 15.04.2022 власним автомобілем виїхала за межі НВМКЦ ГВКГ з метою повернення протягом години та з готовністю виїхати у відрядження. Після чого на фоні стресової ситуації, у неї відбулось різке погіршення стану жіночого здоров`я і вона була вимушена звернутися до найближчого лікувального закладу, за невідкладними показами була госпіталізована до гінекологічного відділення КНП КМПБ №1, м. Києва.

У акті службового розслідування зазначено, що капітан медичної служби ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальник кабінету реабілітації (для вертикального підводного витягування хребта та гідрокінезтотерапії) клініки неврології НВМКЦ ГВКГ з тривалістю військової служби 5 років, має достатній рівень знань про порядок служби та правових знань, діючи свідомо та умисно після ознайомлення з БР від 15.04.2022 щодо вибуття у службове відрядження, запевнила командування центру та свого безпосереднього начальника не висловивши будь-яких заперечень на вибуття у відрядження, свідомо не розписавшись у наданому документі, самостійно без їх дозволу самовільно залишила територію центру за особистим рішенням для подальшого вибуття у відрядження на власному автомобілі.

Крім того, в порушення вимог статей 254, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України капітан медичної служби ОСОБА_1 звернулася за медичною допомогою до цивільного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України. При цьому, свідомо з прямим умислом, приховувала з 16.04.2020 по 22.04.2022 (не виходила на зв`язок з командування клініки) місце перебування лікарняного закладу в якому вона знаходилася на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до абзацу 2 статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.

Однією з підстав для проведення службового розслідування став рапорт начальника клініки неврології НВМКЦ «ГВКГ» полковника медичної служби ОСОБА_2 . У своїх поясненнях останній повідомив, що про перебування позивача в цивільній лікарні йому стало відомо лише 08.35 16.04.2022 після проведеної телефонної розмови, при цьому ОСОБА_1 не вказала в якій саме лікарні знаходиться.

Підпунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 встановлено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Статтею 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Згідно з пунктом 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Згідно статті 261 Статуту внутрішньої служби ЗСУ про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерств оборони України від 15.09.2022 №280, військовослужбовці з числа тих, що перебували на лікуванні або оздоровленні (змінний склад), після лікування (оздоровлення) направляються закладами охорони здоров`я безпосередньо до військових частин за місцем їхньої служби. Про виписаних військовослужбовців командири (керівники) закладів охорони здоров`я повідомляють командирів їхніх військових частин.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 15.04.2022 року до 23.04.2022 року позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП КМПБ №1, що підтверджується випискою із медичної картки №443г (формою № 027/о) від 23.04.22.

Відповідно до частин 2, 3 пункту 1 статті 11 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя врегульований Порядком надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затверджений постановою КМУ від 18.10.1999 № 1923.

Додатком до вказаної постанови затверджений Перелік видів захворювань і станів військовослужбовців, що потребують екстреної медичної допомоги, серед яких, зокрема є кровотечі із статевих шляхів.

Згідно статті 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач дотримався вказаних вимог Закону.

Судом не встановлено поважних та незалежних від позивача причин самовільного залишення місця несення служби 15.04.2022 року, які б підтверджувались відповідними доказами.

Доводи позивача про погіршення її стану здоров`я та послідуючу госпіталізацію, суд вважає недоречними, оскільки на момент звернення до КНП КМПБ №1, м. Києва, позивач вже перебувала поза межами НВМКЦ «ГВКГ», тобто була відсутня на місці несення служби.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо отримання усного дозволу від безпосереднього начальника на залишення території НВМКЦ ГВКГ, оскільки таким твердженням повністю суперечать пояснення безпосереднього начальника ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, в даному випадку має місце порушення позивачем службової дисципліни в частині самовільного залишення місця несення служби.

Разом з цим, оскаржуваним наказом Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 16.05.2022 року №41 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності в тому числі за невиконання бойового розпорядження, тобто за сукупністю проступків.

У відповідності до приписів статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як вже зазначалось вище, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (Порядок №608).

Отже, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку.

Суд звертає увагу, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується, зокрема характер та обставини вчинення правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (стаття 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Судом встановлено, що у період з 15.04.2022 до 23.04.2022 позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП КМПБ №1, що підтверджується випискою із медичної картки №443г (формою № 027/о) від 23.04.22, а також медичною довідкою від 18.04.22.

Матеріали службового розслідування не містять оцінки вказаної обставини, як поважної та об`єктивної причини невиконання бойового розпорядження від 15.04.2022 №510/3/1114дск, а саме перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

У відповідності до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи обґрунтованість висновку службового розслідування щодо невиконання бойового розпорядження, суд виходить із того, що відповідний висновок має прийматися на основі повного і всебічного з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону.

Суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.

Суд вважає, що службове розслідування, в частині невиконання позивачем бойового розпорядження, проведено без належного, повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що вплинули на встановлення наявності чи відсутності у діях позивача дисциплінарного проступку, причин і умов його вчинення, вини позивача, а також ступеня тяжкості дисциплінарного проступку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наказ від 16.05.2022 року № 41, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, видано відповідачем необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже вина позивача не є доведеною, що є підставою для його скасування в цій частині.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, ) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 16 травня 2022 року №41 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв