Справа № 320/18337/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року №320/18337/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Щавінського В.Р, суддів: Головенка О.Д., Лапія С.М при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Лагоди О.А., представника відповідача - Ткачук Я.О., представника третьої особи - Гусак В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України з вимогою визнати протиправним та скасувати п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №551 від 11.07.2018 відповідно до якого внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №674 від 02.12.1992.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою №3023371 від 19.06.2024, суд залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання протиправною та скасування постанови задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 скасовано, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 прийнято адміністративну справу до провадження та вирішено проводити розгляд за правилами загального провадження в адміністративній справі, розпочати підготовку справи до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, вирішено, що розгляд справи по суті буде здійснюватися колегією у складі трьох суддів.

Так, згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів, визначено головуючого суддю Щавінського В.Р. та суддів: Головенка О.Д., Лапія С.М.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що оскаржуваний пункт постанови Кабінету Міністрів України №551 від 11.07.2018 є протиправним та прийнятим з порушенням, зокрема, вимог статті 22 Конституції України, якою передбачено, що «Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Вказав, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» від 21.04.2016 № 1339-VIII були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким було визначено, що «Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру».

Так, відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначив, що відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в Постанові Кабінету Міністрів України №674 від 02.12.1992 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був чітко визначений, як встановлено Законом України розподіл за категоріями 1, 2 і 3, вказаних вище категорій громадян України.

Зауважив, що Постановою Кабінету Міністрів України №674 від 11.07.2018 для вище зазначених категорій громадян України були запроваджені нові, не відповідні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначення змісту категорій 1, 2 і 3, які позбавляють права цю категорію громадян України на користування пільгами, які були раніше, на думку позивача, справедливо встановлені. У пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 674 від 02.12.1992 вказано, що «Особам зазначеним у пункті 2 цього Порядку видаються посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії на підставі довідки, що підтверджує їх участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї». Тобто категорії громадян України, які постраждали від інших ядерних аварій, визначалися за категоріями, вказаними в підпунктах 1, 2, 3, 4 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пільги для них чітко визначалися.

Зазначив, що починаючи з 18.02.1999 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №674 від 02.12.1992 він мав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС №368500, категорії 2, а потім з 04.03.2016 посвідчення № НОМЕР_1 категорії 1 та мав право на відповідні пільги. Проте, у зв`язку із змінами внесеними у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 до Постанови Кабінету Міністрів України № 674 від 02.12.1992 він цих пільг був позбавлений, що на його думку є протиправним.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував. Вказав, що твердження позивача, що оскаржувані положення порушують його права, у зв`язку із внесенням змін та розробкою нових зразків посвідчень, є безпідставними.

Зауважив на тому, що з документів доданих до позовної заяви, а саме з листа Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вбачається, що позивач не брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, право на максимальний розмір пенсійної виплати, який передбачено статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у нього відсутнє. Наголосив на тому, що у даному листі не зазначено, що позивача позбавлено пільг на підставі оскаржуваної постанови.

Відповідач зауважує на відсутності порушеного права позивача оскаржуваними положеннями спірної постанови, оскільки оскаржувана постанова жодним чином не впливає та не порушує права позивача. Також, вказав й на неефективному способі захисту, який обрано позивачем, оскільки скасування спірних положень оскаржуваної постанови, які в свою чергу не впливають на права позивача по отриманню пільг, жодним чином не відновить права заявника, який останній вважає порушеними оскаржуваними за цією справою положеннями.

Третя особа надала до суду пояснення, у яких вказала, що з документів, доданих до позовної заяви, а саме з наданої позивачу відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, підтверджено, що позивач належить до категорії 1 громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серія 10 ААГ за № 030873 йому встановлена друга група інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї на Семипалатинському полігоні (1969-1976).

Наголосила, що у вищенаведеному листі не зазначено, що позивача позбавлено пільг на підставі оскаржуваної постанови. Крім того, в додатках до позовної заяви позивачем не надано документів, що підтверджують саме скасування його пільг (довідки з Пенсійного фонду України з повідомленням про позбавлення вищевказаних пільг та інше).

Третя особа вказала, що законодавством урегульовано питання встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та пільгового забезпечення таких громадян. Зокрема, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, мають право на пільги згідно із визначеними категоріями нарівні з громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Жодних змін, передбачених вказаним вище Законом у пільговому забезпеченні ОСОБА_1 , як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, не відбулося.

Наголошує, що доводи позивача є абстрактними, не містять обґрунтування негативного впливу оскаржуваних постанов на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт порушень його прав оскаржуваними положеннями спірної постанови, оскільки остання не передбачає скасування пільг.

На думку третьої особи, Кабінет Міністрів України не порушував прав позивача та діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив суд даний адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи у судових засіданнях підтримав доводи представника відповідача та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», зокрема пунктом 4 внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 №674 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме:

« 4. Особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, видаються посвідчення учасника ліквідації ядерних аварій відповідної категорії на підставі таких документів:

1) довідки, що підтверджує безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, виданої відповідною військовою частиною або архівною установою, до якої було передано первинні підтвердні документи на зберігання;

2) військового квитка (за необхідності);

3) завіреного в установленому порядку витягу з особової справи військовослужбовця (за необхідності).

Особам з інвалідністю і хворим на променеву хворобу із числа таких осіб посвідчення видаються на підставі довідки, зазначеної в підпункті 1 цього пункту, висновку міжвідомчої експертної ради про причинний зв`язок інвалідності чи захворювання з ядерною аварією, ядерними випробуваннями або військовими навчаннями із застосуванням ядерної зброї, складанням ядерних зарядів та проведенням на них регламентних робіт і довідки медико-соціальної експертної комісії або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.».

Позивач вважаючи, що оскаржувані положення порушують його права, у частині необґрунтованого позбавлення пільг, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушень закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи. Позови "в інтересах законності" не мають на меті захист порушених суб`єктивних прав, а тому в таких справах не може бути реалізовано завдання адміністративного судочинства.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Так, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», відповідно до якого внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 №674 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегією суддів встановлено, що відповідно до пояснювальної записки проекту положень Постанови № 674, прийняття якої полягало у необхідності удосконалення порядку видачі посвідчень особам, та деяким категоріям громадян і приведення його у відповідність до норм чинного законодавства. Крім того, з метою уникнення спірних питань при визначенні або підтвердженні статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пропонується уточнити перелік документів, які є підставою для видачі відповідних посвідчень.

Зокрема, проектом акта пропонувалося ввести нові зразки посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків ядерних аварій, особи, яка постраждала від радіаційного опромінення.

З метою недопущення дискримінаційного впливу реалізації норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон № 796) було прийнято Закон України „Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» від 21.04.2016 №1339-VIII (далі Закон №1339).

Закон №796 зі змінами, внесеними Законом №1339, спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних із цим соціальних, медичних та інших проблем. Разом з тим зазначаємо, що згідно зі статтею 9 Закону 796 визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Водночас, змін у пільговому забезпеченні цих категорій осіб, передбаченому Законом №796 не відбулося.

Статтею 14 Закону №796 визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення їм пільг і компенсацій.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;

3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:

у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів;

у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;

у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;

на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, належать до категорії 1, 2, або 3, що встановлено Порядком віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 № 674, та згідно із Законом № 796 мають пільгове забезпечення нарівні із громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, відповідно до Закону № 796 для осіб, які брали участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, та для осіб, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, передбачено різні зразки бланків посвідчень.

Також відповідно до статті 15 Закону 796 визначено підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Механізм видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та особам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (зі змінами) (далі Порядок № 551).

Відповідно до Порядку № 551, зокрема особам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видається посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році», особам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій ,,Учасник ліквідації ядерних аварій, згідно із встановленими категоріями.

Згідно із Порядком № 551 особам з інвалідністю із числа осіб, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, складанням ядерних зарядів та проведенням на них регламентних робіт, а також хворим на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, а також учасникам випробувань ядерної зброї в атмосфері, бойових радіоактивних речовин, учасникам військових навчань із застосуванням такої зброї, учасникам ліквідації наслідків ядерних аварій, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення „Учасник ліквідації ядерних аварій, відповідно, категорії 1 або категорії 2.

Порядок віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 № 674.

Отже, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 № 674 „Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова № 674) визначено, що особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії на підставі довідки, що підтверджує їх участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, виданої відповідно військовою частиною або Центральним військовим архівом Співдружності Незалежних Держав.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 674 (в редакції від 02.12.1992), громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, відносяться, зокрема:

до категорії 1 - інваліди з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, а також хворі на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Отже, категорії громадян, України, які постраждали від інших ядерних аварій, визначалися за категоріями, вказаними в підпунктах 1 4 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пільги для них чітко визначалися.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач починаючи з 18.02.1999 відповідно до Постанови № 674 (в редакції від 02.12.1992) мав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на НОМЕР_2 , категорії 2.

З березня 2016 року посвідчення № НОМЕР_1 категорії 1 та мав право на відповідні пільги.

Але, на думку позивача, у зв`язку зі змінами, внесеними до Постанови № 674 ( в редакції від 25.07.2018), він був необґрунтовано позбавлений своїх пільг.

Так, колегія суддів зауважує, що відповідно з пунктом 2 Постанови № 674 (в редакції від 25.07.2018) громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, відносяться, зокрема: до категорії 1 - інваліди з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, а також хворі на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що листом від 23.03.2021 №8582-3898/К-001/8-0400/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на звернення позивача від 05.02.2021 надало відповідь, де вказано, що «Ви не брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, право на максимальний розмір пенсійної виплати , який передбачено статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у вас відсутнє. Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серія 10 ААГ за № 030873 Вам встановлена друга група інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї на Семипалатинському полігоні (1969-1976)».

Водночас, у вищенаведеному листі не зазначено, що позивача позбавлено пільг на підставі оскаржуваної постанови. Крім того, в додатках до позовної заяви позивачем не надано документів, що підтверджують саме скасування його пільг (довідки з Пенсійного фонду України з повідомленням про позбавлення вищевказаних пільг та інше).

З огляду на вищезазначене, наразі законодавством урегульовано питання встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та пільгового забезпечення таких громадян. Зокрема, відповідно до Закону № 796 громадяни, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, мають право на пільги згідно із визначеними категоріями нарівні з громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, жодних змін, передбачених Законом №796 у пільговому забезпеченні ОСОБА_1 , як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, не відбулося.

Колегія суддів зазначає, що як установлено частиною другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відтак, з наведеної норми Конституції України вбачається, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто наявність юридичного спору.

У свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності у судовому порядку.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Слід звернути увагу, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист можливе лише у разі наявності такого порушеного права з логічним обґрунтуванням такого порушення.

Таким чином, порушене право має бути реальним, стосуватися індивідуального вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення.

Аналогічну позицію встановлено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме у статті 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошено: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відтак, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 пункт 9).

Також, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Водночас, способи захисту права, як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально- правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зміст адміністративної юстиції - ефективний судовий захист від порушень у публічно- правових відносинах.

Отже, адміністративний суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №822/3345/17 зазначено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

З наведеного вбачається, що норми як законодавства України так і міжнародного законодавства, яке зокрема, виражається у Конвенції кореспондуються між собою та зазначають, що захисту підлягають саме порушені права станом на момент звернення до суду, а також, що таке порушення має бути реальним, а не відображатися у формі суб`єктивної думки заявника, щодо настання певних для нього наслідків у майбутньому.

Вищевикладені норми не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно тільки тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.10.2017 у справі №800/413/16, від 31.10.2019 у справі № 826/4802/17, у постанові від 30.05.2019 у справі № 826/15616/18.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/3244/15 (пункти 26-27).

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зауважити на відсутності порушеного права позивача оскаржуваними положеннями спірної постанови за вказаною справою, оскільки як вбачається в сукупності з вищенаведеного оскаржувана постанова жодним чином не впливає та не порушує права позивача.

Також, варто зауважити, й на неефективному способі захисту, який обрано позивачем, оскільки скасування спірних положень оскаржуваної постанови, які в свою чергу не впливають на права позивача по отриманню пільг, жодним чином не відновить права заявника, який останній вважає порушеними оскаржуваними за цією справою положеннями.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 15.04.2020 року № 712/11800/17 та від 19.10.2020 у справі № 815/1294/16.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, надавши оцінку усім доказам, які є у справі, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та дослідженні, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних положень постанови відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб, що передбачений законом та на підставі нормативно-правових актів, які є чинними та обов`язковими до виконання.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятих положень оскаржуваної постанови, а також не доведено суду, що такі положення порушуються його законні права та/або інтереси, що у свою чергу унеможливлює забезпечення судом ефективного захисту, виконання завдання адміністративного судочинства та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Щавінський В.Р.

Судді: Головенко О.Д.

Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 14 квітня 2025 р.