Справа № 380/2252/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 рокусправа № 380/2252/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

Громадянин Федеративної Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (адреса для листування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (адреса проживання: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати ОСОБА_4 (до зміни імені у Федеративній Республіці Німеччина - ОСОБА_3 ), пенсії;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_4 (до зміни імені у Федеративній Республіці Німеччина - ОСОБА_3 ) у поновленні виплати пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести ОСОБА_4 (до зміни імені у Федеративній Республіці Німеччина - ОСОБА_3 ), поновлення та виплату пенсії за віком з 23 жовтня 2021 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував у громадянстві України до 22 жовтня 2021 року. Під час перебування у громадянстві України позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 28.12.2019 позивач виїхав на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, а з 22.10.2021 його громадянство України було припинене, внаслідок чого йому було припинено виплату пенсії за віком. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 позивачу було проведено нарахування та виплату пенсії з 01 березня 2020 року по 22 жовтня 2021 року, проте більше пенсія не виплачувалась. Позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати йому пенсії за віком, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.01.2025 №06 позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком. Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 10.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 21.02.2025 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_5 є громадянином Федеративної Республіки Німеччина. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі № 380/7225/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести позивачу поновлення та виплату пенсії за віком з 01 березня 2020 року по 22 жовтня 2021 року відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів. На виконання зазначеного рішення суду розпорядженням № 06 від 17.04.2023 здійснено перерахунок та поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2020 по 22.10.2021. Виплата пенсії за вказаний період проведена в травні 2023 року однією сумою. Нараховану компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виплачено в жовтні 2023 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. На сьогоднішній день угоди щодо пенсійного забезпечення з Федеративною Республікою Німеччина не укладено. Позивач, ОСОБА_5 , є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, тому підстав для поновлення виплати пенсії відповідно до норм Закону № 1058 немає.

Позивач 03.03.2025 подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідно до п 2.9 розділу Порядку №22-1, під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу 1 пунктом 3.1 розділу ІІ та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою. Таким чином, при зверненні до відповідача позивач подав усі необхідні документи, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 час тини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ). Вважає, що оскільки зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, відсутні підстави для припинення виплати позивачу пенсії.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 03.03.2025 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтованим тим, що 03.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при розгляді документів доданих до заяви від 27.12.2024 було прийнято рішення №06 від 03.01.2025 про відмову в поновленні виплати пенсії. Згідно вказаного рішення про відмову зазначено, що 27.12.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про перерахунок пенсії та подовження виплати пенсії. До заяви долучено документ паспорт громадянина України для виїзду за кордон, свідоцтво про зміну імені та відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб. Інших документів заявником не надано. Оскільки, до заяви від 27.12.2024 №9110 не долучено сканованих копій оригіналів документів, чинних (дійсних) на дату подання заяви, а саме: - не долучено сторінки паспорта громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, прийнято рішення відмовити позивачу в поновленні виплати пенсії.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 27.12.2019 позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, де позивач був прийнятий на консульський облік в Генеральному консульстві України в Мюнхені.

Відповідно до довідки Генерального консульства України в Мюнхені, припинено громадянство України позивача відповідно до Указу Президента України від 22.10.2021 №547/2021. Позивач є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується паспортним документом № НОМЕР_2 .

Починаючи з березня 2020 року на підставі листа Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 28.12.2019 №4601.3.7-27621/46.2-19 виплату пенсії позивачу було призупинено для з`ясування певних обставин, зокрема, адреси проживання позивача, оскільки, за інформацією вищезазначеної установи, 28.12.2019 позивачу оформлено виїзд на постійне місце проживання до Німеччини. Не погоджуючись із призупиненням виплати пенсії позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №380/7225/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_3 поновлення та виплату пенсії за віком з 01 березня 2020 року по 22 жовтня 2021 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

На виконання зазначеного рішення суду розпорядженням № 06 від 17.04.2023 здійснено перерахунок та поновлення виплати пенсії позивачу з 01.03.2020 по 22.10.2021.

Вважаючи, що він має право на подальше отримання пенсії за віком, починаючи з 23.10.2021, позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.03.2024 щодо поновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 19.03.2024 відповідач повідомив позивача, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі № 380/7225/22 набрало законної сили 15.03.2023. На виконання вищевказаного рішення виплату пенсії поновлено на період з 01 березня 2020 року по 22 жовтня 2021 року. Виплата пенсії за вказаний період проведена в травні 2023 року однією сумою 147 816,67 гривень. Нараховану компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 295,63 гривень виплачено в жовтні 2023 року. Інше чинним законодавством не передбачено».

Не погоджуючись з відмовою відповідача у поновленні виплати пенсії, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 у справі №380/14086/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою встановленого зразка про поновлення виплати пенсії за віком. До заяви були долучені: паспортний документ, довідка із СПОВ про заробітну плату, довідка про прийняття на роботу, РНОКПП.

Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.01.2025 №06 відмовлено позивачу в поновленні виплати пенсії. Рішення обґрунтоване тим, що пунктом 2.22 розділу 11 Порядку №22-1, для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні від 05.11.2021 №1871-IX. Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування) особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки, довідка про реєстрацію місця проживання особи у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру; тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства- посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист); паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е- паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; витягу з реєстру територіальної громади; Оскільки, до заяви від 27.12.2024 №9110 не долучено сканованих копій оригіналів документів, чинних (дійсних) на дату подання заяви, а саме: не долучено сторінки паспорта громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, прийнято рішення відмовити ОСОБА_3 в перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною другою статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено у Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно із приписами статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу 1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

Згідно з пунктом 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За змістом позовних вимог відповідач відмовив позивачу у поновленні пенсії у зв`язку з ненаданням ним паспортного документа громадянина України. У відзиві на позов відповідачі зазначають, що позивач не є громадянином України та постійно проживає за кордоном, а отже не має права на отримання пенсії. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, зазначає, що його перебування за кордоном навіть за умови набуття ним громадянства іншої держави, не позбавляє його права на пенсійні виплати, у зв`язку з попереднім отриманням пенсії за віком при наявності необхідного страхового стажу.

Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування №16/98-ВР від 14.01.1998, право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом частини першої та частини четвертої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи наведені вище норми, суд вважає, що за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.10.2019 по справі №804/3646/18, від 30.01.2020 по справі №489/5194/16-а, від 30.09.2021 по справі №540/4060/20 та від 18.05.2022 по справі №160/5259/20, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі Закон №2235-III), громадянство України визначається як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 2 Закону №2235-III, законодавство України про громадянство ґрунтується, у т.ч., на принципі неможливості позбавлення громадянина України громадянства України.

Положеннями статей 17-19 Закону №2235-III встановлено, що громадянство України припиняється: внаслідок виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.

Підставами для втрати громадянства України є: добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.

Цей перелік є вичерпним.

Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Судом вже встановлено, що позивач на підставі Указу Президента України від 22 жовтня 2021 року №547/2021 вважається таким, що втратив громадянство України. Станом на день звернення до органів Пенсійного фонду України позивач перебуває в статусі громадянина Федеративної Республіки Німеччина, крім того, зважаючи на відсутність укладеного між Україною та Федеративною Республікою Німеччина міждержавного договору у сфері пенсійного забезпечення, до правовідносин між позивачем та органами Пенсійного фонду України мають застосовуватись загальні норми законодавства України, які регулюють право на отримання пенсійних виплат із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування іноземцями та особами без громадянства. Отже, за змістом встановлених норм права, позивач, як іноземець, має право на отримання пенсії за віком у разі перебування в Україні на законних підставах.

Відповідно до пунктів 6-10 частини першої статті Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI), іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону №3773-VI.

Водночас, позивач у позовній заяві особисто зазначає, що після виходу з громадянства України він постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, громадянином якої він є. Доказів його постійного чи тимчасового перебування в Україні на законних підставах як підстави для отримання пенсійних виплат із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування до суду позивачем не подано, що свідчить про відсутність у нього права на отримання пенсії за українським законодавством.

Щодо доводів позивача про визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, то суд зазначає, що вказане рішення КСУ було спрямоване насамперед на соціальний захист саме громадян України та гарантування їх права на забезпечення у старості. Так, у абзацах 3-5 пункту 3.1 вказаного Рішення Конституційний Суд України звернув увагу, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Водночас, оскільки позивач, що вже встановлено судом і підтверджено позивачем, не є громадянином України та не проживає постійно чи тимчасово на її території, вказане Рішення КСУ від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Крім того, Львівський окружний адміністративний суд у рішенні від 31.10.2022 у справі № 380/7225/22, яка стосувалась права позивача на отримання пенсії за час його перебування за кордоном, дійшов висновку, що позивачеві належала виплата пенсії за час його перебування за кордоном, однак до моменту припинення його громадянства України, тобто по 22 жовтня 2021 року. Зазначені висновки були підтримані Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 15.03.2023 у справі № 380/7225/22.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про помилковість доводів позивача щодо наявності у нього права на отримання пенсії за віком із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за умови перебування його у громадянстві іншої держави та непроживання в Україні на законних підставах.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Зі змісту наведеного нормативного врегулювання слідує, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, заявник подає відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком №22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку №22-1, під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, при зверненні за призначенням, перерахунком чи поновленням пенсії іноземцем чи особою без громадянства, вказана особа повинна подати паспортний документ, а також документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України. Проте, як зазначає позивач, ним було подано лише паспорт громадянина Федеративної Республіки Німеччина, без додавання документів, що підтверджують законність перебування позивача в Україні, що додатково вказує на правомірність рішення відповідачів про відмову у поновленні пенсії.

З наведеного суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.01.2025 №06 про відмову ОСОБА_7 в поновленні пенсії за віком прийнято із законних підстав. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судові витрати, на підставі вимог статті 139 КАС України, при відмові в задоволенні позову, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна