Справа № 200/5925/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року справа №200/5925/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі № 200/5925/24 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом Сазонової Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Сазонова Марина Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 22 від 28.06.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 23.07.1981 року по 14.03.1983 року в АТП 04127, з 20.06.1984 року по 26.12.1993 року на станції технічного обслуговування ВАЗА м. Слов`янська, з 24.11.1993 року по 01.03.1994 року в Акціонерному товаристві закритого типу «Таксомоторний парк-1», з 01.07.2000 року по 27.12.2002 року в Приватній виробничо-комерційній фірмі «КАСКАД» та з 15.01.2003 року по 28.12.2009 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВІСС 2007».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року, позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 22 від 28.06.2024 року, відповідно до якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 21.06.2024 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 23.07.1981 року по 14.03.1983 року в Слов`янському АТП 04127, з 20.06.1984 року по 26.12.1993 року та з 24.11.1993 року по 01.03.1994 року на Станції технічного обслуговування ВАЗа м. Слов`янська та в Акціонерному товаристві закритого типу «Таксомоторний парк-1», з 01.07.2000 року по 27.12.2002 року в Приватній виробничо-комерційній фірмі «КАСКАД», з 15.01.2003 року по 28.12.2009 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВИСС-2007».

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, визначених спірних рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, жодних інших документів, підтверджуючих періоди роботи, передбачені Порядком №637, позивачем не надано.

Суд першої інстанції в порушення ст. 90, 242 КАС України та п. 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7, в рішенні від 18.11.2024 не взяв до уваги доводи та докази, що були надані головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою від 21.06.2024 року (разом із доданими документами) про призначення пенсії за віком.

Заяву опрацьовано за принципом екстериторіальності, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, рішенням якого від 28.06.2024 року № 22 позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу - 31 рік.

Відповідачем визначено страховий стаж позивача на дату звернення за призначенням пенсії - 15 років 11 місяців 13 днів, вік позивача - 60 років 2 дні.

При розгляді заяви позивача до страхового стажу не зараховано періоди:

- з 23.07.1981 року по 14.03.1983 року - у зв`язку з тим, що запис про звільнення не завірено печаткою організації;

- з 20.06.1984 року по 26.12.1993 року - у зв`язку з тим, що відсутня дата наказу про звільнення з роботи;

- з 24.11.1993 року по 01.03.1994 року - у зв`язку з тим, що організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

- з 01.07.2000 року по 27.12.2002 року та з 15.01.2003 року по 28.12.2009 року - у зв`язку з тим, що записи у трудовій книжці не підтверджені відомостями про застраховану особу (тобто відсутня інформація про сплату внесків).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За ч. 2, ч. 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів і в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

За ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Цей Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

На пріоритетності записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу наголошував Верховний Суд в постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 03.08.1981 року щодо спірних періодів наявні такі записи:

- № 1: 23.07.1981 року - прийнятий слюсарем із ремонту автомобілів по 3-му розряду (Слов`янське АТП 04127);

- № 2: 14.03.1983 року - звільнений за статтею 38 КЗпП УРСР (власне бажання);

- № 7: 20.06.1984 року - прийнятий автослюсарем 2-го розряду (Станція технічного обслуговування ВАЗа м. Слов`янська);

- № 8: 01.06.1988 року - присвоєно 3 розряд слюсаря;

- б/н: 26.12.1993 року - звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України;

- № 9: 24.11.1993 року - прийнятий автослюсарем 4-го розряду за договором (АТЗТ «Таксомоторний парк-1»);

- № 10: 01.03.1994 року - звільнений за статтею 31 КЗпП РФ (власне бажання);

- № 11: 01.07.2000 року - прийнятий менеджером зі збуту готових продуктів (ПВКФ «КАСКАД»);

- № 12: 27.12.2002 року - звільнений у зв`язку із закінченням дії контракту;

- № 13: 15.01.2003 року - прийнятий автослюсарем 4-го розряду за договором (ТОВ «ВИСС-2007»);

- № 14: 28.12.2009 року - звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України.

Щодо періодів роботи з 23.07.1981 року по 14.03.1983 року та з 20.06.1984 року по 26.12.1993 року суд зазначає про те, що відсутність у відповідних записах трудової книжки позивача печатки підприємства або дати наказу про звільнення не впливають на зміст цих записів у цілому та не тягнуть за собою недійсність даних записів.

За п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17 недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Крім того, право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

В постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Отже, на позивача не може бути покладено відповідальність за відсутність у записах трудової книжки печатки підприємства або дати наказу про звільнення з роботи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 23.07.1981 року по 14.03.1983 року та з 20.06.1984 року по 26.12.1993 року.

Щодо періоду роботи з 24.11.1993 року по 01.03.1994 року суд враховує наступне.

В якості підстави для незарахування цього періоду роботи позивача до страхового стажу відповідач посилався на знаходження організації, де позивач працював у цей період, на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Згідно ч. 2 статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 року Україною було підписано Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, згідно з положеннями статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Угода підписана Україною та рф та була обов`язкова для застосування у спірний період державними органами вказаних держав.

Суд звертає увагу на те, що дана Угода була чинною у спірний період роботи позивача.

За ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2 та 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом фр про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно статті 7 Угоди між Урядом України і урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода так само була чинною у спірний період роботи позивача.

Отже, норми міжнародних договорів передбачають, що стаж, який набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення державами участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, який набуто ним до виходу держав-учасниць з Угоди.

За ст. 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, ця Угода була чинною у спірний період роботи позивача. При цьому відповідачем не заперечується правильність внесення відповідних записів стосовно спірного періоду роботи до трудової книжки позивача.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що період роботи позивача з 24.11.1993 року по 01.03.1994 року підлягає зарахованню відповідачем до страхового стажу позивача.

Щодо періодів роботи з 01.07.2000 року по 27.12.2002 року та з 15.01.2003 року по 28.12.2009 року суд зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків за частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.

Згідно ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).

Згідно правових висновків в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а, які є застосовними також і до спірних правовідносин.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що періоди роботи з 01.07.2000 року по 27.12.2002 року та з 15.01.2003 року по 28.12.2009 року підлягають зарахуванню відповідачем до страхового стажу позивача.

Отже, рішення відповідача від 28.06.2024 року № 22 є протиправним і підлягає скасуванню.

За п. 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 22 від 28.06.2024 року, відповідно до якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 21.06.2024 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 23.07.1981 року по 14.03.1983 року в Слов`янському АТП 04127, з 20.06.1984 року по 26.12.1993 року та з 24.11.1993 року по 01.03.1994 року на Станції технічного обслуговування ВАЗа м. Слов`янська та в Акціонерному товаристві закритого типу «Таксомоторний парк-1», з 01.07.2000 року по 27.12.2002 року в Приватній виробничо-комерційній фірмі «КАСКАД», з 15.01.2003 року по 28.12.2009 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВИСС-2007».

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі № 200/5925/24 за позовом Сазонової Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв