Справа № 620/1363/25
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/1363/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури до Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівник Чернігівської окружної прокуратури звернувсь до суду з позовом до Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів, спрямованих на проведення обстеження земельних ділянок загальною площею 17727,1502 га, розташованих в адміністративних межах Городнянської об`єднаної територіальної громади та зобов`язати відповідача вжити заходи, спрямовані на проведення обстеження земельних ділянок загальною площею 17727,1502 га, розташованих в адміністративних межах Городнянської об`єднаної територіальної громади та визначення їх фактичного цільового призначення та виду угідь.

Свої вимоги мотивує тим, що не проведення обстеження земельних ділянок на предмет їх само заліснення та не винесення за результатом цього на сесію питання про визнання їх такими є перешкодою для забезпечення здійснення державного контролю за їх використанням та охороною, позбавляє реальної можливості визначення норм законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин з використання цих земельних ділянок.

Суд ухвалою від 11.02.2025 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити та вказав, що 22.11.2023 Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства до свого звернення було додано файл, який наявними засобами програмного забезпечення відкрити не вдалось, про що було повідомлено Управління та зазначено, що не можливо ідентифікувати бажані земельні ділянки, їх місце розташування, цільове призначення та форму власності, а доступ до кадастрових карт України був заблокований. З огляду на вказане, неможливість точного визначення розташування та площ земельних ділянок, які є само залісненими для передачі їх у користування перешкоджає підготовці відповідного проекту рішення та розгляд його на пленарному засіданні сесії Городнянської міської ради. Враховуючи викладене, вважає що не відмовляв в обстеженні самозаліснених ділянок.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він наголошує, що Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства повторно зверталось з поданням від 29.04.2024 №02/385, відповідь на яке, до цього часу, не надійшла.

Від третьої особи пояснення або заперечення щодо предмету спору також не надходили. Про розгляд справи третю особу повідомлено належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства, з метою виконання Указу Президента України №228/2021 «Про деякі заходи збереження та відтворення лісів», було виявлено, що в межах Городнянської ОТГ Чернігівської області обліковується 17727,1502 га самозаліснених земель.

22.11.2023 Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства було скеровано подання №02/1073 до Городнянської міської ради Чернігівського район Чернігівської області щодо ухвалення рішення про віднесення заліснених земельних ділянок загальною площею 17727,1502 га до самозаліснених земель (а.с.34).

05.12.2023 відповідач листом повідомив Північне міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства про неможливість відкрити та застосувати файл, доданий до подання від 22.11.2023 у зв`язку з блокуванням кадастрових карт, що унеможливлює визначення та ідентифікацію земельних ділянок, їх цільове призначення та форму власності (а.с.35).

У зв`язку з даними обставинами, Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства повторно звернулося до відповідача з листом, до якого було додано викопіювання у форматі «.doc» та повідмлено, що на доданих матеріалах у у форматі «.doc» землі виділено салатовим кольором (а.с.20-22, 23-33).

09.01.2025 позивач звернувся до Городнянської міської ради з листом, в якому просив повідомити про прийняття рішень по поданню Північногоміжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, а також повідомити чи проводилось обстеження за участі працівників Північного МУЛМГ.

У відповідь на лист Чернігівської окружної прокуратури 13.01.2025 відповідач повідомив, що лист Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 29.04.2024 в електронному або паперовому вигляді не надходив, обстеження не проводились у зв`язку з відсутністю представника Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.

В подальшому, позивачем направлено Городнянській міській раді лист від 24.01.2025 (а.с.42-44), в якому вимагалось надати до окружної прокуратури належним чином завірені копії листів щодо переписки з Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства.

На виконання вимог позивача, відповідачем надіслано на одресу окружної прокуратури лист від 28.01.2025 №03-09/167, до якого додано копії листів від 22.11.2023 №02/1073 та від 05.12.2023 №03-09/2106.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до норм Закону України «Про прокуратуру» прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Так, згідно із Законом України «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року» лісистість становить 15,9 відсотка території України.

Цим же Законом визначено ряд індикаторів реалізації державної екологічної політики, зокрема лісистість території країни повинна складати в 2025 році 16.5%, а в 2035 році 17.5%. в порівнянні з нинішніми 15.9%.

В Україні за різними оцінками розташовано 300-500 000 гектарів самосійних лісів, які знаходяться на землях сільськогосподарського призначення і активно повертаються в сільськогосподарське виробництво. Іншою проблемою є збільшення розорюваності пасовищ та сіножатей, що призводить до деградації біорізноманіття.

В рамках реалізації земельної реформи та земельної децентралізації існуюча ситуація створює ризики невиконання поставлених індикаторів щодо збільшення лісистості та збільшення площі сіножатей та пасовищ, деградації біорізноманіття.

Крім того, віднесення земельної ділянки до самозалісених сприятиме збереженню довкілля та формуванню позитивного іміджу України на міжнародній арені, що є особливо важливим у контексті міжнародних зобов`язань України, у тому числі вимог Європейського Союзу, виконання Україною міжнародних зобов`язань, взятих у рамках приєднання до Європейської зеленої угоди (EU Green Deal).

З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях з 20.06.2022 законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України.

Частиною 2 ст.1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно ч.12 ст.1 Лісового кодексу України, самозалісена ділянка це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Згідно зі ст.7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до Закону України від 20.06.2022 №2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме главу 11 доповнено статтею 57-1 «Самозалісені землі», якою визначений порядок віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Відповідно до вимог ст.57-1 Земельного кодексу України самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського, призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Відповідно до ч.3, 4 ст.57-1 Земельного кодексу України, віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

У підгрупах угідь Класифікації видів земельних угідь (КВЗУ) -: «005.05. Самозаліснені землі», які включають самозаліснені території будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкриті частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення яких відбулося природним шляхом.

Суд зазначає, що будь-який інший нормативно-правовий акт, крім положень ст.57-1 Земельного кодексу України, не визначає процедуру віднесення земель до самозалісених.

Так, відповідно до ст.21 Закону «Про Державний земельний кадастр» відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який, відповідно до ст.22 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.13, 16 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

У даному випадку органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з врахуванням ст.57-1, 122 Земельного кодексу України та ч.4 ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр», є Городнянська міська рада.

Враховуючи положення ч.2 ст.57-1, ст.122 ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві ради як розпорядники земель комунальної власності можуть самостійно вирішувати питання щодо зміни виду угідь земель, у тому числі на самозалісені. Будь-які обмеження чи застереження щодо самостійного вирішення вказаного питання органами місцевого самоврядування у чинному законодавстві відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що встановлена інформація належним чином підтверджує факт бездіяльності відповідача щодо не вжиття заходів, із залученням спеціалістів у лісовій галузі, спрямованих на проведення, обстеження земельних ділянок та визначення їх фактичного цільового призначення та виду угідь, що призводить до порушення інтересів держави та створює передумови незаконного використання спірної земельної ділянки, можливого її поділу та передачу у приватну власність у порядку безоплатної приватизації.

Також суд зазначає, що розпорядженням начальника Чернігівської обласної військової адміністрації від 20.04.2022 №147 «Про тимчасову заборону відвідування населенням лісів і в`їзду до лісових масивів області транспортних засобів у період воєнного стану» заборонено відвідування лісів населенням і в`їзд до лісів Чернігівської області (крім транзитних шляхів) транспортних засобів за винятком, зокрема, органів місцевого самоврядування.

Також суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, прийнятій Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проєктом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проєктах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, 8 уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Однак у випадку віднесення відповідачем земельних ділянок до самозалісених земель не йдеться про вибір ради на власний розсуд прийняти рішення про їх віднесення чи про відмову у віднесенні до замозалісених ділянок, оскільки згідно із ст.57-1 Земельного кодексу України до самозалісених угідь орган місцевого самоврядування не може віднести лише землі державної та приватної власності, а також землі лісогосподарського, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури до Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області щодо невжиття заходів, спрямованих на проведення обстеження земельних ділянок загальною площею 17727,1502 га, розташованих в адміністративних межах Городнянської об`єднаної територіальної громади.

Зобов`язати Городнянську міську раду Чернігівського району Чернігівської області вжити заходи, спрямовані на проведення обстеження земельних ділянок загальною площею 17727,1502 га, розташованих в адміністративних межах Городнянської об`єднаної територіальної громади та визначення їх фактичного цільового призначення та виду угідь.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач: Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури (, вул. Шевченка, 1,м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14000).

Відповідач: Городнянська міська рада Чернігівського району Чернігівської області (вул. Троїцька, 13, м.Городня, Чернігівський район, Чернігівська область, 15100, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (вул. П`ятницька, 8, м.Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2025.

Суддя Л.О. Житняк