Справа № 580/2233/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року справа № 580/2233/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Приватного підприємства НАДІЯ до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Приватне підприємство НАДІЯ (далі ПП НАДІЯ, позивач) подало позов до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі Відділ ДВС, відповідач), Другий відділ ДВС, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу Головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Закутньої Н.В. від 18.02.2025 у виконавчому провадженні № 76075843.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ще за місяць до дати постановлення постанови про накладення штрафу від 18 лютого 2025 року ПП Надія виконало рішення суду в повному обсязі шляхом підписання 17 січня 2025 року з ОСОБА_1 Акт приймання-передачі гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Додаткову угоду № 4 до Договору № 91- 4-19 від 28.02.2019 про зміну номера гаражного боксу з № 210 на № 215 та зміну площі з 41,90 кв.м. на 39,6 кв.м.

Представник позивача вказав, що даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України Про виконавче провадження. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Ухвалою від 14.03.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

25.03.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що у зв`язку з повторним невиконанням судового рішення без поважних причин, державний виконавець прийняв постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі 10200 грн. Оскільки боржник двічі проігнорував вимоги державного виконавця та не виконав рішення у належний строк, постанова від 18 лютого 2025 року про накладення штрафу є законною та обґрунтованою. Крім того зазначив, що згідно виконавчого листа за № 72/10242/23 виданого 21.08.2024 Соснівським районним судом м. Черкаси який зобов`язав боржника ПП Надія передати гаражний бокс № НОМЕР_2 площею 41,90 кв.м., проте згідно з адміністративним позовом, 17 січня 2025 року позивач уклав Акт приймання-передачі зовсім іншого об`єкта гаражного боксу № 215 площею 39,6 кв.м., що не відповідає виконавчому документу. Оскільки жодної ухвали суду про зміну предмета виконання судового рішення не має, вважає, що ПП Надія не виконало рішення суду належним чином, а тому підстави для скасування штрафу відсутні.

Пояснення від третьої особи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

На виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 76075843 з виконання виконавчого листа за № 72/10242/23 виданого 21.08.2024 Соснівським районним судом м. Черкаси про зобов`язати ПП НАДІЯ () передати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за договором № 91-4-19 від 28.02.2019 року належним чином оформлений відповідно до п. 1.3. Договору № 91-4-19 від 28.02.2019 акт прийому-передачі гаражного боксу в забудові за адресою: АДРЕСА_1 ; поверх: 4 (четвертий поверх частини гаражів) Гаражний бокс: № 210, загальна площа 41,90 кв.м.

04.10.2024 головний державний виконавець склала Акт про те, що під час телефонної розмови зі стягувачем встановила, що ПП НАДІЯ не передало гаражний бокс згідно Договору № 91-4-19 від 28.02.2019, оскільки відсутня можливість фізичної перевірки стану виконання рішення суду.

14.10.2024 головний державний виконавець прийняла постанову про стягнення з позивача штрафу у розмірі 5100 грн у зв`язку із невиконанням рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

У подальшому, 28.01.2025 головний державний виконавець склала Акт відповідно до якого ПП НАДІЯ повторно не виконало вимогу від 18.12.2024 № 76075843 без поважних причин та 18.02.2025 прийняла постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 10200 грн у зв`язку із повторним невиконанням рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Позивач вважає спірну постанову про стягнення штрафу протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Спірні відносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIIІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

На підставі ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18, від 19.09.2019 у справі № 686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі № 420/70/19.

Перевіряючи правомірність накладення на позивача штрафу згідно спірної постанови, суд врахував таке.

Згідно Додаткової угоди від 17.01.2025 № 4 до Договору № 91-4-19 від 28.02.2019 ПП НАДІЯ та ОСОБА_1 погодили зміну номера гаражного боксу з № 210 на № 215 та зміну площі з 41,90 кв.м. на 39,6 кв.м. та підписали Акт приймання-передачі гаражного боксу від 17.01.2025.

Таким чином, станом на 17.01.2025 позивач виконав рішення суду, що було предметом виконання у ВП № 76075843.

Разом з тим, 28.01.2025 головний державний виконавець склала Акт відповідно до якого, ПП НАДІЯ повторно не виконало вимогу від 18.12.2024 № 76075843 без поважних причин та цієї ж дати прийняла постанову про стягнення з позивача штрафу у розмірі 10200 грн у зв`язку із повторним невиконанням рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Суд зазначає, що для притягнення боржника до відповідальності за невиконання судового рішення без поважних причин державний виконавець має здійснити перевірку стану виконання судового рішення та у разі його невиконання встановити також поважність/неповажність причин, що зумовили його невиконання.

Надаючи оцінку висновкам державного виконавця щодо невиконання позивачем рішення суду без поважних причин суд зазначає, що ні Акт від 28.01.2025, ні надані державним виконавцем до матеріалів справи докази не містять жодних відомостей про вжиті у січні 2025 року державним виконавцем заходи щодо перевірки стану виконання позивачем рішення суду, у зв`язку із чим висновки державного виконавця про невиконанням позивачем рішення суду суд вважає непідтвердженими.

Покликання представника відповідача стосовно відмінності номера переданого гаражного боксу та його площі відомостям виконавчого документу суд вважає помилковими, оскільки ці обставини не враховувалися державним виконавцем під час прийняття спірної постанови, посилання на зазначені обставини Акт від 28.01.2025 не містить. Суд також врахував, що постановою від 07.03.2025 головний державний виконавець закінчила виконавче провадження № 76075843 у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду. Таким чином, державний виконавець підтвердила належне виконання позивачем рішення суду.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення штрафу, у зв`язку із чим оскаржувану постанову про стягнення штрафу слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, у зв`язку із чим адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньої Н.В. про накладення штрафу від 18.02.2025 ВП № 76075843.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Приватного підприємства НАДІЯ витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Приватне підприємство НАДІЯ (18002, м. Черкаси, вул. Остафія Дашковича, 27, );

2) відповідач Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (18018, м. Черкаси, просп. Хіміків, 50, кім. 515, );

3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 14.04.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК