Справа № 160/3586/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2025 рокуСправа №160/3586/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
04 лютого 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) з вимогами:
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. За результатами перевірки податковим органом встановлено реалізацію товару дробоструминної машини («Дробеміт DESC.60 б/у») нижче від ціни її придбання. Позивач не згодний з тим, як відповідач застосував приписи п.181. ст. 188 ПК України, а саме замість ціни придбання товару використав термін «собівартість реалізації» товару що не передбачено цією нормою права та призвело до штучного завищення податкових зобов`язань позивача. Позивач вважає, що ціною придбання слід вважати фактурну вартість товару, яка менша ніж митна вартість товару та ціна придбання становить 925800,00 грн. на дату оплати товару. Звідки випливає, якщо керуватися правилом ціни придбання, що всі подальші розрахунки відповідача є невірними, тому числі розрахунок суми штрафних санкцій.
Крім того, обидві сторони в цій справі погоджуються, що ТОВ «Такт» згідно документів до митної декларації від 03.11.2017 N?223578 придбало у нерезидента SAS Engineering and Planning S.R.L. (Італія) дробоструминну машину DESC.60 яка була у використанні що підтверджено висновком експерта Дніпропетровської ТПП N ГО-3184 від 02.11.2017 року. Нерезидент SAS Engineering and Planning S.R.L. (Італія) не зареєстрований платником ПДВ. Податковий кодекс України не містить такого поняття як «вхідний» податковий кредит.
Відповідач наполягає на застосуванні п.188.1 ст. 188 ПКУ яка не охоплює податкову ситуацію (реалізацію вживаних товарів отриманих від нерезидента який не є платником податку на додану вартість), тоді як п.189.3 ст. 189 ПКУ охоплює податкову ситуацію (реалізацію вживаних товарів отриманих від нерезидента який не є платником податку на додану вартість).
Доводи відповідача що положення п.189.3 ст. 189 ПКУ не можуть бути застосовані тільки тому, що раніше у позивача був сформований податковий кредит після розмитнення товару взагалі не має ніякого значення та тим більше вирішального, адже мова йдеться про правила оподаткування вживаного товару придбаного у нерезидента який не зареєстрований платником ПДВ. Враховуючи наведене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Дніпропетровській області суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/3586/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
12.02.2025 р. від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. Відповідач проти позовних вимог заперечував, в обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. В ході проведення перевірки встановлено реалізацію товару «Дробеміт DESC.60 б/у» нижче від ціни його придбання. Якщо платником ПДВ здійснено уцінку товарів та у подальшому такі товари постачаються, то податкові зобов`язання з ПДВ за операцією з їх постачання нараховуються виходячи із бази оподаткування ПДВ, встановленої н.188.1 ст. 188 ПКУ, яка не повинна бути нижче ціни придбання товарів (для раніше придбаних товарів) або нижче звичайних цін (для самостійно виготовлених товарів).
Для застосування спеціальних правил п. 189.3 ст. 189 ПКУ визначальною ознакою є придбання вживаних товарів у осіб, не зареєстрованих як платники податку, та відповідно без формування вхідного податкового кредиту з ПДВ.
ТОВ «ТАКТ» придбано у нерезидента SAS Engineering and Planning S.R.L. (Італія) дробоструминну машину DESC.60 бувшої у використанні (МД від 03.11.2017 №223578), між тим, при здійсненні операцій з ввезення на митну територію України зазначеного обладнання ТОВ «ТАКТ» сформовано податковий кредит на суму сплаченого митним органом ПДВ. Таким чином, норми п. 189.3 ст. 189 ПКУ до таких операцій не застосовується. В зв`язку з наведеним, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.
У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
10.12.2024 р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ».
За результатами перевірки складено акт №4057/04-36-07-03/21858879 від 17.12.2024 р.
В акті встановлено, зокрема, наступні порушення законодавства, допущені ТОВ «ТАКТ»:
- п.185.1 ст.185, пп. 186.2.3 п.1.86.3 ст.186, п.187.8 ст.187, п. 188.1 ст.188, пп. 189.1 ст.189, п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого:
- занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 360 860 грн. (оскаржується в частині на суму 26 586,00 грн. та штрафних (фінансових) санкції на суму 6 647,25 грн.);
- п.201.1 ст.201, абз.4 п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до п. 120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України, штрафна санкція складає 20% від суми податку на додану вартість, зазначеного в такій накладній/розрахунку, а саме - 38,55 грн. та в частині нездійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що відповідно до п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3 400 гривень та 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а саме - 357 297,51 грн.
Порушення законодавства позивачем обґрунтовано в акті перевірки наступним.
При перевірці журналів-ордерів та обігових відомостей по бухгалтерським рахункам, які підтверджені наданими до перевірки первинними документами (банківські виписки за поточними рахунками, договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт (послуг), рахунки-фактури та інші): 31 «Рахунки в банку», 36 «Розрахунки з покупцями», 64 «Розрахунки за податками й платежами», 701 «Дохід від реалізації готової продукції», 702 «Дохід від реалізації товарів», 703 «Дохід від реалізації послуг» з урахуванням рахунку 704 «Вирахування з доходу», 71 «Інший операційний дохід» встановлено заниження показників у рядку 1.1 Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою» в загальній сумі 26 589 грн. (в одиницях податкової звітності), в т.ч.:
- за вересень 2022 року на суму 26 589 грн., за рахунок наступного порушення.
Згідно наданих до перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку по рахункам 712 «Дохід від реалізації інших оборотних активів», 943 «Собівартість реалізованих виробничих запасів», картки рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», даних єдиного реєстру податкових накладних на реалізацію (далі - ЄР ГШ), показників звітності з ПДВ встановлено реалізацію товару «Дробеміт DESC.60 б/у» нижче від ціни його придбання.
Виходячи з вищевикладеного, база оподаткування ПДВ від операції з реалізації перевіряємим підприємством товару «Дробоміт DESC.60 б/у» склала 853 333,33 грн., тоді як собівартість реалізації - 986 277,58 грн.
ТОВ «Такт» надано митну декларацію від 03.11.2017 №223578 на придбання у нерезидента SAS Engineering and Planning S.R.L. (Італія) дробоструминної машини DESC.60 бувшої у використанні вартістю 933 802,86 грн., транспортно-заготівельні витрати склали 46 203,16 грн.
Згідно даних картків рахунків по бухгалтерським рахункам 1521, 1522 облікова вартість придбаного обладнання з урахуванням його транспортування станом на 30.11.2017 року склала 980 006,02 грн.
Крім цього, перевіряємим підприємством до відповіді надано акт-опис уцінки обладнання від 19.09.2022 згідно якого комісією у складі технічного директора, механіка та диспетчера автотранспорту виявлено обладнання виробничо-технічного призначення яке було у використанні дробомет DESC.60, що підлягає уцінці за справедливою ринковою вартістю до уцінки з його вартості 980 006,02 гри. на суму 126 672,69 грн. за новою ціною після уцінки на суму 853 333,33 грн.
Згідно наданої до перевірки картки бухгалтерського рахунку 281 «Товари на складі» за номенклатурою «дробомет DESC.60» за період з 01.01.2017 по 30.03.2024 підприємством здійснено наступні бухгалтерські проведення:
- 30.12.2021 щодо оприбуткування в Дт рахунку 281 «Товари на складі» з Кт рахунку 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів» дробомету DESC.60 на суму 986 277,58 грн. (з урахуванням доукомплектації обладнання модельною оснасткою «камера»)
- 29.09.2022 щодо реалізації дробомету DESC.60 про що вчинено запис в Дт рахунку 943 «Собівартість реалізованих виробничих запасів» з Кт рахунку 281 «Товари на складі» у розмірі 986 277,58 грн.
Тобто, різниця між ціною реалізації та ціною придбання з урахуванням транспортування та доукомплектації становить (-) 132 944,25 грн.
Виходячи з вищевикладеного, в порушення п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) ТОВ «Такт» занижено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 26 589 грн. в т.ч. за вересень 2022 року на суму 26 589 грн.
Відповідно до ст. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких визначена відповідно до статей 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціпу постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.
Пунктом 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.2015 р. №1307, передбачено, що у разі постачання товарів/послуг, крім постачання товарів, базою оподаткування для яких встановлено максимальні роздрібні ціни, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг (зокрема, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, звичайної ціни самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання/звичайна ціна/балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання), постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання/звичайної ціни/балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною, або може скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо за кожною операцією з постачання товарів/послуг.
В порушення п.1.1, п.15 зазначеного Порядку, податкова накладна ТОВ "ТАКТ" не складалась.
Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
газу, який постачається для потреб населення;
електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України у випадках, коли платник податку здійснює діяльність з постачання вживаних товарів, придбаних у осіб, не зареєстрованих як платники податку, за договорами, що передбачають перехід права власності на такі товари, базою оподаткування є позитивна різниця між ціною продажу та ціною придбання таких товарів, визначена у порядку, встановленому цим розділом.
Датою збільшення податкових зобов`язань платника податку є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 187.1 статті 187 цього Кодексу.
Згідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Щодо фактичних обставин справи спір між сторонами відсутній.
Так, судом встановлено наступне.
ТОВ «Такт» згідно митної декларації від 03.11.2017 №223578 придбано у нерезидента SAS Engineering and Planning S.R.L. (Італія) дробоструминної машини DESC.60 бувшої у використанні вартістю 933 802,86 грн., транспортно-заготівельні витрати склали 46 203,16 грн.
Згідно даних карток рахунків по бухгалтерським рахункам 1521, 1522 облікова вартість придбаного обладнання з урахуванням його транспортування станом на 30.11.2017 року склала 980 006,02 грн.
З урахуванням доукомплектації обладнання модельною оснасткою «камера» ціна машини склала 986 277,58 грн.
В подальшому зазначений товар був реалізований на користь контрагента ТОВ "Дніпропетровський калібрувальний завод" за ціною 853 333,33 грн.
Податковий орган визначив різницю між ціною придбання товару та ціною реалізації в розмірі 132 944,25 грн. (986 277,58 - 853 333,33).
Таким чином, судом встановлено, що ціну придбання відповідач визначив як митну вартість товару.
Нормами ПК України встановлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, яка не може бути нижчою за ціну придбання відповідних товарів/послуг.
Посилання ж контролюючого органу на пункт 190.1 статті 190 ПК України й на те, що ціна імпортованого товару при його подальшій реалізації не може бути меншою за його митну вартість, є безпідставними, адже ця норма регулює оподаткування операцій виключно з імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій. Митна вартість та ціна придбання (договірна ціна) при визначенні бази оподаткування господарських операцій з реалізації на території України імпортованого товару не є тотожними поняттями.
Вказана норма застосовується для розрахунку сплати податку на додану вартість саме при розмитненні товару, а тому не стосується правил оподаткування інших господарських операцій, зокрема операцій з подальшої реалізації товарів на митній території України.
При цьому митна вартість товару використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики. Якщо товари реалізовані за ціною, вищою від контрактної (фактурної), але нижчою від митної, база оподаткування податком на додану вартість визначається виходячи з ціни продажу товару.
Жодною нормою законодавства не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що для операцій платника з постачання на митній території України товарів, раніше ввезених таким платником на митну територію України, база оподаткування визначається за загальним правилом - виходячи з їх договірної вартості, але не нижче ціни придбання, без урахування величини митної вартості.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем згідно митної декларації від 03.11.2017 №223578 придбано товар, який був у використанні, тобто, вживаний товар, та постачальник цього товару SAS Engineering and Planning S.R.L. (Італія) не зареєстрований платником податку на додану вартість в Україні.
Положення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України не охоплюють вказаних особливостей.
Згідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Порушення щодо не здійснення реєстрації податкової накладної є похідним від порушення щодо реалізації товару нижче ціни придбання.
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 4 844,00 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7 650,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До адміністративного позову на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копії:
- довіреності від 04.10.2024 р.;
- угоди про надання професійної правничої допомоги у судовій справі від 27.01.2025 р.;
- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;
- посвідчення адвоката;
- платіжної інструкції;
- акту прийому-передачі виконаних робіт.
Відповідачем надано заперечення проти відшкодування витрат на правову допомогу та зазначено про необґрунтованість цього клопотання.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті приймання-передачі наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Враховуючи, що справа відноситься до адміністративних справ не значної складності, заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Отже, сума 2 000,00 грн. є співмірною доведеному обсягу вчинених дій на надання правової допомоги та підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.
Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 844,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук