Справа № 300/5727/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2025 р. справа № 300/5727/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.03.2024 № 3463-1949/B-02/8-0900/24 щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22.10.2023 позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій як медичному працівнику. Позивачка подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заяву, у якій просила надати відповідь про причини відсутність доплати до пенсії, як медичному працівнику. Однак, листом від 29.03.2024 повідомлено позивачку про відсутність стажу на посаді, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій, оскільки за матеріалами пенсійної справи не зараховано до загального стажу період роботи з 01.02.2003 по 28.02.2016 у Відкритому акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», оскільки дане підприємство з 01.02.2003 по 28.02.2016 не відносилося ні до закладів комунальної, ні до закладів державної форм власності та період роботи з 29.02.2016 по 31.12.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві Маріупольської міської ради «Маріупольська міська лікарня». Позивачка вказує, що матеріалами трудової книжки належним чином підтверджено, що в спірні періоди остання працювала на посадах виплаті, що надають право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, звернулася до суду з цим позовом з метою захисту порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.26).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12.08.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала на те, що відповідач листом від 29.03.2024 повідомив позивача про відсутність підстав для виплати грошової допомоги. Звернуто увагу суду, що на день досягнення пенсійного віку не достатньо спеціального стажу, що дає право на при признання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 30 років). Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.29-30).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 22.10.2023 отримує пенсію призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак без виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій, як медичному працівнику.
Позивачка звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою щодо роз`яснення з приводу невиплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, згідно листа 29.03.2024 за № 3463-1949/В-02/8-0900/24, повідомив ОСОБА_1 про відсутність спеціального стажу, що дає право на при признання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 30 років) (а.с.19-21).
Позивачка, вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, звернулася до суду з метою захисту своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Таким чином, оскільки Закон № 1058-ІV та Закон № 1788-XII регулюють одні і ті ж правовідносини, пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058-IV, як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України № 1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058-IV.
Згідно статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
З матеріалів справи встановлено, що позивачці призначено пенсію за віком у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Спірні правовідносини виникли з приводу встановлення наявності в позивачки права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Так, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу"Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191.
Згідно пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно пунктів 5-7 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а за змістом наведених норм законодавства прийшов до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:
1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах;
2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також
3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Водночас, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком. Верховний Суд зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Окрім того, Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а звернув увагу, що при виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV мають бути дотримані усі вищевказані умови.
З викладеного слідує, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.
Зазначений висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 442/456/17 та від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17.
З матеріалів справи, судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 22.10.2023 призначено пенсію по віку, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням страхового стажу на момент звернення 42 роки 2 місяці 7 днів.
Так, підставою відмови у виплаті позивачці грошової допомоги, зазначеної пенсійним органом у листі від 29.03.2024, є відсутність необхідного стажу на посадах, що дають право на отримання такої грошової допомоги.
Оцінюючи правомірність такої відмови, суд враховує наступне.
Статтею 1 Закон № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Як вже вказано судом, аналіз норм законодавства дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до Переліку № 909 до галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Згідно примітки 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до примітки 3 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" № 2108-XII від 19 листопада 1992 року, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Даною статтею визначено й поняття медичної допомоги - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами та медичного обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.
Приписами статті 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з пунктом 1 та пунктом 2 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, саме трудова книжка працівника є основним документом, який підтверджує його трудовий стаж. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Згідно записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 (а.с.12-15), судом встановлено, що позивачка:
- з 01.02.2003 прийнята в Лікувально-профілактичному центрі Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" лікарем-невропатологом, відповідно до наказу № 14-к від 31.01.2003;
- з 13.09.2006 Лікувально-профілактичний центр Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча перейменовано в «Лікувально-діагностичний центр Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», відповідно до наказу № 355 від 13.09.2006;
- з 29.02.2016 звільнена з вказаної посади за переведення в Комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольська міська лікарня № 1»;
- з 01.03.2016 прийнята за переведенням в Комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольська міська лікарня № 1» на посаду лікаря-невропатолога, відповідно до наказу № 55/к від 01.03.2016.
Позивачка стверджує, що вищевказані періоди роботи не були враховані при обчисленні страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.
Так, відповідач стверджує, що згідно з матеріалами електронної пенсійної справи позивачки, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 19.08.1987, наявний період роботи з 01.02.2003 по 28.02.2016 у Відкритому акціонерному товаристві "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", однак дане підприємство в період з 01.02.2003 по 28.02.2016 не відносилось ні до закладів комунальної, ні до закладів державної форм власності, водночас, відсутня можливість проведення перевірки достовірності довідок, виданих ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та КНІ Маріупольської міської ради "Маріупольська міська лікарня № 1" у зв`язку із відсутністю доступу до даного підприємства внаслідок окупації міста Маріуполь, внаслідок чого, оскаржувані періоди зараховані до загального стажу роботи.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Так, згідно змісту довідки від 07.12.2023 № 443, виданої в.о. директора з персоналу та соціальним питанням ПРАТ «ММКІ», встановлено, що позивачка дійсно працювала на підприємстві Відкрите акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» в Лікувально-діагностичному центрі на посаді лікаря-невропатолога з 01.02.2003 по 29.02.2016 (а.с.16).
Водночас, як встановлено судом із наданих матеріалів, вищевказаний період роботи на посаді лікаря-невропатолога, ОСОБА_1 не зараховано до періоду стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки Лікувально-діагностичний центр Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" в період з 01.02.2003 по 28.02.2016 не відносився ні до закладів комунальної, ні до закладів державної форм власності.
Водночас, як вже зазначалося судом, відповідно до вище коментованого законодавства основними умовами для призначення оскаржуваної грошової допомоги є, зокрема, робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на час досягнення пенсійного віку.
В даному випадку, матеріалами справи не підтверджено, що Лікувально-діагностичний центр Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" в період з 01.02.2003 по 28.02.2016 відносився до закладу комунальної або державної форм власності, як це передбачено пунктом 2 Порядку № 1191, внаслідок чого, суд робить висновок, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.03.2024 № 3463-1949/B-02/8-0900/24 в частині не зарахування до спеціального стажу вищевказаний період правомірним.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано.
Окрім того, до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідачем не зараховано період з 29.02.2016 по 31.12.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві Маріупольська міська рада «Маріупольська міська лікарня №2».
Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на таке.
Як вже зазначалося вище, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до наданої ОСОБА_1 відповіддю на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань організаційно-правова форма Комунального некомерційного підприємства Маріупольська міська рада «Маріупольська міська лікарня №2» - комунальне підприємство (а.с.22).
Аналіз вищезазначених доказів дає підстави для висновку про те, що період роботи з 29.02.2016 по 31.12.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві Маріупольська міська рада «Маріупольська міська лікарня № 2» повинен підлягати зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що не було здійснено відповідачем та під час розгляду справи не надано жодного пояснення щодо не зарахування такого періоду.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи 01.03.2016 по 31.12.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві Маріупольська міська рада «Маріупольська міська лікарня № 2», внаслідок чого, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладене в листі, від 29.03.2024 № 3463-1949/B-02/8-0900/24 у вказаній частині підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 04.07.2024 підтвердила сплату судового збору на суму 1211,20 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладеного в листі від 29.03.2024 № 3463-1949/B-02/8-0900/24 в частині не зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи ОСОБА_1 з 01.03.2016 по 31.12.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві Маріупольська міська рада «Маріупольська міська лікарня № 2».
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.