Справа № 520/20517/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/20517/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А.) від 17.12.2024 року по справі № 520/20517/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.03.2024 №32 щодо відмови зарахувати до її спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи: з 15.05.1998 по 11.02.2000 на посаді сестри медичної в Українському науково-дослідницькому інституті терапії, з 01.04.2005 по 12.12.2006 на посаді сестри медичної у приватного підприємця ОСОБА_2 , з 01.02.2015 по 31.01.2017 на посаді сестри медичної в Інституті медичної радіологічної ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України, з 15.12.2006 по 15.09.2007 на посаді старшої сестри медичної в міський дитячій клінічній лікарні № 19, з 24.09.2007 по 07.11.2014 в міський поліклінічній лікарні № 31 та з 03.01.2017 по 10.10.2017 на посаді сестри медичної у КЗОЗ "Харківський клінічний шкірно-венерологічний диспансер № 5";

- зобов`язати віповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за вислугу років з 16.03.2024, як працівнику охорони здоров`я відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 адміністративний позов - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 22.03.2024 №32 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , період її роботи з 15.05.1998 по 11.02.2000 на посаді сестри медичної в Українському науково-дослідницькому інституті терапії, з 01.04.2005 по 12.12.2006 на посаді сестри медичної у приватного підприємця ОСОБА_2 , з 01.02.2015 по 31.01.2017 на посаді сестри медичної в Інституті медичної радіологічної ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України, з 15.12.2006 по 15.09.2007 на посаді старшої сестри медичної в міський дитячій клінічній лікарні № 19, з 24.09.2007 по 07.11.2014 в міський поліклінічній лікарні № 31 та з 03.01.2017 по 10.10.2017 на посаді сестри медичної у КЗОЗ "Харківський клінічний шкірно-венерологічний диспансер №5".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2024 про призначення пенсії та додані до неї документи з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати у розмірі 969,00 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач 16.03.2024 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення". Страховий стаж позивача становить 37 років 03 місяці 05 днів, стаж позивача за вислугу років на 11.10.2017 становить 17 років 09 місяців 04 дні. Згідно записів трудової книжки позивача до спеціального стажу не було зараховано наступні періоди роботи: з 15.05.1998 по 11.02.2000 на посаді сестри медичної в Інституті медичної радіології ім. С. Григорєва Національної академії медичних наук України, оскільки установи не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; з 15.12.2006 по 15.09.2007 на посаді старшої сестри медичної в міській дитячій лікарні №19 та з 24.09.2007 по 07.11.2014 в міській поліклінічній лікарні №31 та з 03.01.2017 по 10.10.2017 на посаді сестри медичної у КЗОЗ "Харківський клінічний шкірно-венерологічний диспансер № 5", оскільки не надано уточнюючих довідок щодо перебування позивача у ці періоди у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х та 6-ти років та без збереження заробітної плати. Тому, вважає, що позивач не набула права на пенсійну виплату, оскільки не набула необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що в свою чергу не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка 16.03.2024 звернулась через вебпортал до Пенсійного органу України із заявою, зареєстрованою за № 562, з метою оформлення пенсії за вислугу років, як додаток до заяви додала в тому числі й копію трудової книжки /т. 1, а.с. 21-25/.

У результаті розгляду заяви позивачки відповідач прийняв рішення № 32 від 22.03.2024, яким позивачці відмовив у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п.21 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років. /т. 1, а.с. 103-104/

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, які станом на 01.04.2015 набули не менше 25 років, до 01.01.2016 не менше 25 років і 6 місяців, до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу. Страховий стаж позивачки становить 37 рік 3 місяців 5 днів, а стаж за вислугу років на 11.10.2017 становить 17 років 9 місяців 4 дні.

У листі № 12776-11571/Р-03/8-2000/24 від 26.04.2024 відповідачем зазначено, що за документами, які додані до заяви, до спеціального стажу не зараховані періоди трудової діяльності, зокрема:

- з 15.05.1998 по 11.02.2000, з 01.04.2005 по 12.12.2006, з 01.02.2015 по 31.01.2017 згідно трудової книжки немає, оскільки установи не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років;

- з 15.12.2006 по 15.09.2007 та з 03.01.2017 по 10.10.2017 оскільки не надано уточнюючих довідок щодо перебування позивачки у ці періоди у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х та 6-ти років та без збереження заробітної плати. /т. 1, а.с. 101-102/

Згідно з даними трудової книжки позивачки (серія НОМЕР_1 від 21.05.1986) зокрема п.п. 5-6, - в період з 15.05.1998 по 11.02.2000 позивачка працювала на посаді сестри медичної інфарктного відділення в Українському науково-дослідницькому інституті терапії, за період роботи з 01.04.2005 по 12.12.2006 - п.п.10-11 - на посаді сестри медичної у приватного підприємця ОСОБА_2 , за період з 15.12.2006 по 15.09.2007 - п.п. 12-13 на посаді старшої сестри медичної в міський дитячій клінічній лікарні № 19, за період роботи з 01.02.2015 по 31.01.2017 - п.п.19-22 - на посаді сестри медичної в Інституті медичної радіологічної ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України, за період роботи з 03.01.2017 по 18.09.2018 - п.п.23-26 - на посаді сестри медичної у КЗОЗ "Харківський клінічний шкірно-венерологічний диспансер № 5". /т. 1, а.с. 75-93/

Згідно з листом ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" вих. № 1089/02-04 від 24.12.2023 /т. 1, а.с. 28/ - та довідкою ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" вих. № 1086/02-04 від 20.12.2023 позивачка в період з 02.09.1985 по 14.05.1998 працювала в ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" на посаді лаборанта з 02.09.1985 по 03.11.1996 - /т. 1 а.с. 26-27/ - та на посаді сестри медичної з 04.11.1996 по 14.05.1998 та з 14.02.2000 по 03.03.2005, що співпадає з трудовою книжкою - /т. 1, а.с. 76-77, 79-80/ - та довідками про заробітну плату вих. № 1082/06-22 від 20.12.2023, вих. № 1083/06-22 від 20.12.2023, вих. № 1084/06-22 від 20.12.2023, вих. № 1085/06-22 від 20.12.2023. /т. 1, а.с. 30-33/.

Як вбачається з архівної довідки ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" Харківському науково-дослідному інституту медичної радіології згідно постанови КМУ № 932 від 23.11.1995 повернуто ім`я С.П. Григор`єва. На виконання постанови КМУ № 1232 від 07.08.2000 та наказу Академії медичних наук України № 51 від 29.07.2000 Інститут передано до складу Академії медичних наук України. Указом Президента України № 255/2010 від 24.02.2010 Академії медичних наук України надано статус Національної, у зв`язку з чим Установа за постановою Президії НАМП України № 19/8 від 06.10.2011 отримала назву ДУ "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України". Згідно постанови Президії НАМП України № 9/5 від 05.12.2019 та наказу Інституту № 72 від 19.03.2020 назву ДУ "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" змінено на ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" /т. 1, а.с. 29/

Згідно з довідкою ДУ "Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої Національної академії наук України" № 1074 від 14.12.2023 /т. 1, а.с. 35/, позивачка в період з 15.05.1998 по 11.02.2000 працювала в Інституті терапії АМН України на посаді сестри медичної інфаркного відділення, що співпадає з трудовою книжкою /т. 1, а.с. 78/ - та довідкою про заробітну плату № 30 від 29.11.2023, /т. 1, а.с. 36/

Згідно даних єдиного державного реєстру ДУ "Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої національної академії медичних наук України" та ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" вказані установи мають як види діяльності: діяльність лікарняних закладів, загальна медична практика, тощо. /т. 1, а.с. 37-62/

Позивачка, не погодившись із вищевказаним рішенням відповідача про відмову в призначенні їй пенсії, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував до стажу позивачки періоди її роботи з 15.05.1998 по 11.02.2000, з 01.04.2005 по 12.12.2006, з 01.02.2015 по 31.01.2017, з 15.12.2006 по 15.09.2007, з 24.09.2007 по 07.11.2014 та з 03.01.2017 по 10.10.2017, наслідком чого стало прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії. Вважаючи при цьому, що належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачці протиправним та його скасування, а також зобов`язання відповідача зарахувати до стажу вислуги років позивачки період її роботи з 15.05.1998 по 11.02.2000, з 01.04.2005 по 12.12.2006, з 01.02.2015 по 31.01.2017, з 15.12.2006 по 15.09.2007, з 24.09.2007 по 07.11.2014 та з 03.01.2017 по 10.10.2017 для чого необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, в силу вимог ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Як визначено п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 за № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (надалі за текстом - Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності 01.04.2015.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі за текстом - Закон № 911-VІІІ) у п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за № 2-р/2019 встановлено, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як наслідок, приведена норма ст. 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим Законом України від 03.10.2017 за № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі за текстом - Закон № 2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом № 2148-VIII абзац 2 п. 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Суд зазначає, що вказаною нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, унесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII.

Окрім того, зі змісту п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" слідує, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі за текстом - Перелік № 909).

Розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909) передбачено, що до закладів і установ віднесені: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санітарно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. В зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право: лікарі та середній медичний персонал.

Згідно із п. 1.2 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 до амбулаторно-поліклінічних закладів в Україні відносяться фельдшерсько-акушерський пункт (у т.ч. сільських та селищних радах).

Визначення поняття "послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга" наведено в ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 № 2801-ХІІ (далі - Закон України № 2801-ХІІ) - це послуга, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я або фізичною особою - підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт.

При цьому, суд зазначає що положеннями ст. 62 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно п. 2 Приміток до Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Офіційним визнанням статусу закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності, відповідно до п. 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1997 № 765, є державна акредитація закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я. Акредитація проводиться один раз на три роки, перша акредитація закладу проводиться не пізніше ніж через два роки від початку здійснення діяльності.

Таким чином, підприємство офіційно набуває статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації.

Згідно Порядку № 909 до закладів охорони здоров`я, які дають право на пенсію за вислугу років віднесені лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. До посад, які передбачені зазначеним переліком, віднесено лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України № 2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та Міністерства охорони здоров`я України від 16.02.2001 № 38/63, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.03.2001 № 189/5380, затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з медичної практики.

Відповідно до п. 1.2 Ліцензійних умов медична практика - це діяльність, пов`язана з комплексом спеціальних заходів, спрямованих на сприяння поліпшенню здоров`я, підвищення санітарної культури, запобігання захворюванням та інвалідності, на діагностику, допомогу особам з гострими і хронічними захворюваннями й реабілітацію хворих та інвалідів, що здійснюється особами, які мають спеціальну освіту.

Ліцензія на здійснення медичної практики - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду діяльності з медичної практики протягом визначеного строку та за умови виконання ним Ліцензійних умов.

Як встановлено судовим розглядом, у трудовій книжці позивачки серія НОМЕР_1 від 21.05.1986, зокрема:

- п.п. 5-6, - в період з 15.05.1998 по 11.02.2000 позивачка працювала на посаді сестри медичної інфарктного відділення в Українському науково-дослідницькому інституті терапії,

- за період роботи з 01.04.2005 по 12.12.2006 п.п.10-11 - на посаді сестри медичної у приватного підприємця ОСОБА_2 ;

- за період з 15.12.2006 по 15.09.2007 - п.п. 12-13 на посаді старшої сестри медичної в міський дитячій клінічній лікарні № 19;

- за період роботи з 01.02.2015 по 31.01.2017 - п.п.19-22 - на посаді сестри медичної в Інституті медичної радіологічної ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України;

- за період роботи з 03.01.2017 по 18.09.2018 - п.п.23-26 - на посаді сестри медичної у КЗОЗ "Харківський клінічний шкірно-венерологічний диспансер № 5". /т. 1 а.с. 75-93/

Згідно з листом ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" вих. № 1089/02-04 від 24.12.2023 /т. 1, а.с. 28/ - та довідкою ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" вих. № 1086/02-04 від 20.12.2023 позивачка в період з 02.09.1985 по 14.05.1998 працювала в ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України" на посаді лаборанта з 02.09.1985 по 03.11.1996 - /т. 1 а.с. 26-27/ - та на посаді сестри медичної з 04.11.1996 по 14.05.1998 та з 14.02.2000 по 03.03.2005, що співпадає з трудовою книжкою /т. 1, а.с. 76-77, 79-80/ - та довідками про заробітну плату вих. № 1082/06-22 від 20.12.2023, вих. № 1083/06-22 від 20.12.2023, вих. № 1084/06-22 від 20.12.2023, вих. № 1085/06-22 від 20.12.2023 /т. 1, а.с. 30-33/

Як вбачається з архівної довідки ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України" Харківському науково-дослідному інституту медичної радіології здідно постанови КМУ № 932 від 23.11.1995 повернуто ім`я С.П. Григор`єва. На виконання постанови КМУ № 1232 від 07.08.2000 та наказу Академії медичних наук України № 51 від 29.07.2000 Інститут передано до складу Академії медичних наук України. Указом Президента України № 255/2010 від 24.02.2010 Академії медичних наук України надано статус Націонаальної, у зв`язку з чим Установа за постановою Президії НАМП України № 19/8 від 06.10.2011 отримала назву ДУ "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України". Згідно постанови Президії НАМП України № 9/5 від 05.12.2019 та наказу Інституту № 72 від 19.03.2020 назву ДУ "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" змінено на ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України". /т. 1, а.с. 29/

Згідно з довідкою ДУ "Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої Національної академії наук України" № 1074 від 14.12.2023 /т. 1, а.с. 35/ - позивачка в період з 15.05.1998 по 11.02.2000 працювала в Інституті терапії АМН України на посаді сестри медичної інфаркного відділення, що співпадає з трудовою книжкою /т. 1, а.с. 78/ - та довідкою про заробітну плату № 30 від 29.11.2023. /т. 1, а.с. 36/

Згідно даних єдиного державного реєстру ДУ "Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої національної академії медичних наук України" та ДУ "Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" вказані установи мають як види діяльності: діяльність лікарняних закладів, загальна медична практика, тощо. /т. 1, а.с. 37-62/

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування вказаних вище періодів роботи до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення № 32 від 22.03.2024, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, є протиправним, прийнятим усупереч вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 по справі № 520/20517/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов