Справа № 160/3479/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 березня 2025 рокуСправа № 160/3479/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Жовтоводсько-Пятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,-

УСТАНОВИВ:

04.02.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Жовтоводсько-Пятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Жовтоводсько- П?ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам??янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шемота А.О. від 03.07.2024 про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн у виконавчому провадженні №72622517 від 24.08.2023;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Жовтоводсько-П?ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам?янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шемота А.О. від 09.09.2024 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн у виконавчому провадженні №72622517 від 24.08.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2022 у справі №190/897/21 позивача зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні їх спільної дитини та визначений порядок зустрічей з дитиною. На виконання рішення суду 17.08.2023 виданий виконавчий лист №2/190/11/22, на підставі якого відкрите виконавче провадження №72622517 У зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини, через масовані ракетні обстріли, позивачка разом з сином ОСОБА_3 виїхала за кордон з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я дитини. Позивачка повідомила батька дитини, а також державного виконавця про виїзд разом з дитиною за кордон. Однак, 03.07.2024 та 09.09.2024 відповідачем за невиконання рішення суду винесено оскаржувані постанови про накладення на позивача штрафу у сумі 1700,00 грн та 3400,00 грн, які, на думку позивача є протиправними, оскільки позивач не чинила жодних перешкод стягувачу для зустрічі з дитиною.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі №160/3479/25 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

Також, витребувано від Жовтоводсько-Пятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження ВП №72622517.

05.03.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що не виконання боржником рішення суду про встановлення побачень з дитиною носить триваючий та неодноразовий характер, а тому формальне позбавлення відповідача засобів впливу на боржника, спричинить неможливість виконання відповідного рішення суду. Більш того, штрафи на користь держави ОСОБА_1 добровільно сплачені в ході здійснення виконавчого провадження. Отже, оскаржувані постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду прийняті правомірно.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином законодавцем встановлено достатнім десятиденний строк для оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьев проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Суд зазначає, що позивач в заяві від 04.02.2025 про поновлення процесуального строку вказав, що про існування спірних постанов їй стало відомо 19.11.2024, водночас до суду остання звернулась лише 31.01.2025.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивача стосовно того, що вона зверталась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зі скаргою на дії державного виконавця Жовтоводсько-Пятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шемота А.О. в рамках виконавчого провадження №72622517, в якій просила скасувати постанови від 03.07.2024 про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн та від 09.09.2024 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн., з огляду на наступне.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено ч. 1 та 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У той же час ч. 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.98 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений статтею 120 КАС України порядок обчислення процесуальних строків, зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм КАС України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

КАС України регулює порядок оскарження саме до адміністративного суду рішення, дії або бездіяльність органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення із позовною заявою, порядок її розгляду та ухвалення рішення пов`язані з наявністю винесеного за правилами КАС України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі IV цього Кодексу "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах".

Стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Таким чином, стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статті 287 КАС України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 та від 08.10.2019 у справі 440/1290/19.

Отже, при здійсненні судочинства в спірних правовідносинах слід застосовувати спеціальну норму, якою визначено порядок обчислення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, тобто ч. 2 ст. 287 КАС України, а не ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Про порушення своїх прав позивач дізнався 19.11.2024, однак до суду звернувся 31.01.2024 (згідно відтиску штампу поштового відділення), що свідчить про пропуск десятиденного строку звернення до суду, встановленого п. 1 ч. 2 статті 287 КАС України.

Таким чином вказані позивачем в заяві від 04.02.2025 обставини для поновлення строку звернення до суду визнаються судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у тому числі, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частина 4 статті 123 КАС України встановлює, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За наведених вище обставин суд вважає, що є всі правові підстави для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 171, 205, 240, 248, 287 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказаних у заяві ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Жовтоводсько-Пятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А. Ю. Рищенко