Справа № 240/16328/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/16328/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування грошового забезпечення в 2022 та 2023 роках з урахуванням прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня того року, в якому проводилось нарахування, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період служби з березня 2022 року по червень 2023 року з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідно, станом на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року за вирахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування грошового забезпечення в 2023 році з урахуванням прожиткового мінімуму доходів громадян встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня того року, в якому проводилось нарахування, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період служби з червня 2023 року по листопад 2023 року з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідно, станом на 01 січня 2023 року за вирахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, податків та зборів.

У позовній заяві позивач зазначає, що у період з 01 березня 2022 року по 01 червня 2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а з 02 червня 2023 року по 17 листопада 2023 року - у Військовій частині НОМЕР_3 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 . За період служби, як вважає позивач, відповідачі протиправно розраховували посадовий оклад та оклад за військове звання з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року в розмірі 1762 грн, замість цього показника станом на 01 січня відповідно до закону про Державний бюджет у 2022 році 2481 грн та у 2023 році - 2684 грн. Оскільки надбавка за особливості проходження військової служби, премії та надбавка за вислугу років розраховувалися за показником прожиткового мінімуму на 01 січня 2018 року, ці виплати також нараховані та виплачені у заниженому розмірі. В обґрунтування заявлених вимог позивач спирається на те, що згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова № 704) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Хоча пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (надалі Постанова № 103) було визначено до застосування при обрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, з набранням законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18 ці зміни втратили чинність, а тому грошове забезпечення підлягає розрахунку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до закону про Державний бюджет на відповідний рік.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_3 .

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 позов не визнав. По суті заявлених позовних вимог у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18 застосуванню підлягає редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до змін згідно з Постановою № 103, й виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Однак, на переконання відповідача, зазначена норма не може бути реалізована з огляду на те що відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (надалі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Оскільки нижня межа розрахунку грошового забезпечення відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704 після ухвалення судового рішення у справі № 826/6453/1 передбачає застосування розрахункової величини у виді мінімальної заробітної плати, яка не може бути узята до обрахунку в силу положень Закону № 1774-VIII, вимоги позивача вважає безпідставними. У своїх доводах покликається на висновки Верховного Суду у постановах від 11 лютого 2021 року у справах № 200/3757/20-а і № 240/11952/19, а також ухвалу від 02 грудня 2021 року у справі № 520/4196/21. З таких підстав просить залишити позов без задоволення.

У відповіді на цей відзив позивач, посилаючись на низку судових рішень Верховного Суду, наполягає на тому, що з набранням чинності з 29 січня 2020 року грошове забезпечення військовослужбовців розраховується з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року. Тому, відповідач, визначаючи позивачу розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, керувався нормами Постанови № 704, які втратили чинність.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 позов також не визнав. У відзиві на позову заяву зазначає про те, що з 29 січня 2020 року за правилами пункту 4 Постанови № 704 знову почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року. Проте, згідно з пунктом 3 розділу II Закону № 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Що ж до застосування розрахункової величини у розмірі прожиткового мінімуму, цитуючи положення Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік", Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (надалі - Закон № 1928-IX), Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (надалі - Закон № 2710-IX), наполягає на тому, що станом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року діючий публічний атестований військовим званням військовослужбовець Збройних Сил України як працівник державного органу, оплата праці якого регулюються спеціальним законом, не набув права на підвищення розміру окладу за посадою та окладу за званням із розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі - 2481 грн та 2684,00 грн відповідно. Відповідач переконаний, що "умовне підвищення" заробітної плати (грошового забезпечення) усіх категорій робітників, оплата праці яких здійснюється за рахунок бюджетних коштів, шляхом застосування актуального показника прожиткового мінімуму станом на 01 січня кожного календарного року понад арифметичну величину - 1762 грн, а не того показника прожиткового мінімуму, який був визначений рішенням Кабінету Міністрів України (1762 грн за пунктом 4 Постанови № 704) прямо суперечить статті 22 Закону № 1928-IX та Закону № 2710-IX. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 14 квітня 2025 року суд поновив позивачу строк звернення до суду з цим позовом в частині заявлених позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 17 листопада 2023 року.

Розглянувши доводи позовної заяви та заперечення у відзиві на позовну заяву, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 березня 2022 року № 53 військовослужбовців, які прибули для проходження військової служби, відповідно до Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року № 32/321/501/13т та згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", з 01 березня 2022 року зараховано до списків особового складу, зокрема, солдата ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного на посаду водія-гранатометника 2 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи; на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 червня 2023 року № 156 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 , водія 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї і механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом Командувача військ Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) від 18 травня 2023 року № 63-РС на посаду водія-електрика відділення взводу забезпечення Військової частини НОМЕР_3 , з 01 червня 2023 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для подальшого проходження служби у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 ;

на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 02 червня 2023 року № 145 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 29 березня 2023 року № 63-РС на посаду водія-електрика автомобільного відділення взводу забезпечення, який прибув з Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 з 02 червня 2023 року (згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 відповідно до рішення Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 01 січня 2022 року № 6 Військова частина НОМЕР_3 знаходиться на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 ); на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17 листопада 2023 року № 313 солдата ОСОБА_1 , водія-електрика автомобільного відділення взводу забезпечення Військової частини НОМЕР_3 , наказом командира Військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 08 листопада 2023 року № 146-РС звільненого від займаної посади і зарахованого у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_5 , з 17 листопада 2023 року виключено зі списків особового складу частини як такого, що вибув до нового місця служби АДРЕСА_3 .

У липні 2024 року представниця позивача звернулась до Військової частини НОМЕР_3 із заявою про перерахунок належного позивачу грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, у відповідь на яку відповідач у листі від 24 липня 2024 року № 578 повідомив, що згідно з пунктом 4 Постанови № 704 посадовий оклад та оклад за військовим званням військовослужбовця розраховується виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, тобто 1762 грн, та визначається шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до цієї постанови. Тому, за встановленим позивачу тарифним розрядом 5, тарифним коефіцієнтом 1,6, посадовий оклад складає 2820 грн.

У листі від 01 серпня 2024 року № 10725 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про те, що оскільки пункт 4 Постанови № 704 було змінено Постановою № 103, а пункти 1 приміток додатків 1, 12, 13, 14 в редакції Постанови № 704 від 30 серпня 2017 року, відповідач при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення керувався роз`ясненням Міністерства юстиції України від 26 грудня 2008 року № 758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування норми права у випадку колізії" та проводив виплати відповідно до норм Постанови № 704.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII).

Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704 ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 у редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Водночас у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набрала чинності Постанова № 103, якою пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Так, відповідно до статті 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року визначено на рівні 1762 гривень.

Отже, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 вже був викладений в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, та, відповідно, передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Кабінет Міністрів України Постановою № 1038 виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: "1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.". В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.

Відтак з дати ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже не має, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.

За змістом викладу позовних вимог у позовній заяві позивач оспорює правомірність нарахування і виплати йому грошового забезпечення під час проходження військової служби: у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 01 березня 2022 року по 01 червня 2023 року та у Військовій частині НОМЕР_3 з 02 червня 2023 року по 17 листопада 2023 року.

Тобто, позивач, апелюючи до дати ухвалення судового рішення - 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, доводить, що посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу має визначатися за правилами пункту 4 Постанови № 704, у редакції, чинній на 29 січня 2020 року - шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, тобто на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року, а не "на 01 січня 2018 року" на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Своєю чергою, застосування згаданих нормативних актів вже було предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 суд касаційної інстанції висловився, зокрема, про таке:

"на думку колегії суддів зазначення у пункті 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та Закон України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, частина третя статті 1-1 Закону № 2262-XII містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"."

Своєю чергою, Закон № 1928-ІХ та Закон № 2710-IX не містять застережень щодо застосування у 2022-2023 роках як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року.

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) правила, а також враховуючи те, що з 29 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, згідно із яким прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу Законам № 1928-ІХ та № 2710-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Разом з тим, 20 травня 2023 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704" (надалі Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміну до пункту 4 Постанови № 704 й викладено абзац перший в такій редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка визначала застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, був застосовним до 19 травня 2023 року включно. У таких висновках суд виходить із встановленого частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII положення щодо виплати грошового забезпечення у розмірах, які встановлюються Кабінетом Міністрів України. При цьому Постанова № 704 в редакції Постанови № 481 є чинною, не скасовувалася та не визнавалася неконституційною у встановленому законом порядку, тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, з 20 травня 2023 року до розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб підлягає урахуванню розрахункова величина 1762 грн, встановлена пунктом 4 Постанови № 704 в чинній редакції.

За результатом розгляду адміністративної справи ураховуючи встановлені обставини цієї справи та за наведеного вище правового регулювання суд дійшов висновку, що посадовий оклад ОСОБА_1 його оклад за військовим званням як військовослужбовця, з 01 березня 2022 року по 19 травня 2023 року включно мав визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а не "на 01 січня 2018 року"). Оскільки відповідачем грошове забезпечення нараховувалось, проте у невідповідному нормативно-правовим актам розмірі, відповідні дії щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивача підлягають визнанню протиправними із зобов`язанням відповідача у цій частині відновити порушене право позивача на належний розмір грошового забезпечення упродовж означеного періоду.

Тому позовні вимоги у цій частині до Військової частини НОМЕР_1 суд визнає обґрунтованими, які, відповідно, підлягають задоволенню.

Що ж до періоду розрахунку грошового забезпечення з 20 травня 2023 року по 17 листопада 2023 року включно (до 01 червня 2023 року проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 та увесь період з 02 червня по 17 листопада 2023 року проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 ), то у зв`язку із набранням чинності Постановою № 481, підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням позивача за вказаний період виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2023 року, відсутні.

Тому у задоволенні заявлених вимог за період з 20 травня 2023 року по 17 листопада 2023 року включно слід відмовити.

Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, про що зазначено у пункті 7 прохальної частини позовної заяви, суд зазначає таке.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд відзначає, що ключовим для відшкодування стороні понесених нею витрат на професійну правничу допомогу є подання суду належних доказів на підтвердження факту виконання конкретних робіт/надання послуг правничої допомоги та належного обґрунтування їх реальності у конкретній судовій справі. Відшкодуванню підлягають лише документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи.

Проте, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі позивачем не надано жодного документа.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем не підтверджено у порядку КАС України належними та допустимими доказами розмір понесених витрат на надання правничої допомоги у цій справі, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для вирішення питання розподілу таких витрат позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл таких витрат судом також не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246, 250 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2022 року по 19 травня 2023 року включно без урахування прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року та Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" на 01 січня 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період служби з 01 березня 2022 року по 19 травня 2023 року включно з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року та Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" на 01 січня 2023 року, за вирахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

14.04.25