Справа № 460/15416/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2025 року м. Рівне №460/15416/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2) про:

визнання протиправною відмови відповідача-1 у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язання відповідача-2 призначити та виплатити позивачу, починаючи з 11.10.2024, пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в жовтні 2024 року він звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку за принципом екстериторіальності було скеровано до відповідача-1 для розгляду по суті. Відповідач-1 рішенням від 18.10.2024 № 011 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з ненаданням документів достатніх для підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного періоду стверджується довідкою Зарічненської селищної ради від 04.11.2024 № 604. Позивач звертає увагу на те, що названа довідка органу місцевого самоврядування не містить інформації про його місце проживання за період до 14.07.1991. З даного приводу позивач зазначає, що у період з 01.09.1985 по 28.06.1991 він навчався у Житомирському державному педагогічному університеті ім. І. Франка. Під час навчання у період з листопада 1988 року по вересень 1989 року позивач фактично проживала разом з чоловіком та його батьками у селі Серники Вараського району Рівненської області без реєстрації, оскільки у вказаний період їй була надана післяпологова відпустка, а згодом академічна відпустка. Після закінчення навчання, з 01.09.1990 позивач почала працювати на посаді вчителя в Новорічицькій загальноосвітній школі. Позивач наголошує, що наданих на розгляд пенсійного органу документів було достатньо для підтвердження факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, а тому відповідач-2 протиправно відмовив йому в призначенні пенсії. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.

07.02.2025 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач не набув права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, відповідач-2 вказує, що надана позивачем довідка органу місцевого самоврядування не підтверджує факт його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Також, відповідач-2 звертає увагу на те, що позивач у період з 01.09.1985 по 27.06.1991 навчався у Житомирському державному педагогічному університеті ім. І. Франка (м. Житомир), що, на переконання відповідача-2, заперечує факт постійно проживання (роботи) позивача на території зони гарантованого добровільного відселення протягом вказаного періоду. З огляду на вказане, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 12.12.1992.

11.10.2024 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про переведення на інший вид пенсії від 11.10.2024 направлено для розгляду до відповідача-1.

18.10.2024 відповідачем-1 прийнято рішення № 11, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів пенсійним органом встановлено, що період його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 04 місяці 01 день, замість законодавчо визначеного строку не менше трьох років. Відтак, право на зниження пенсійного віку позивач не набув.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача-1 та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, пункт 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII містить примітку, згідно з якою початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.

Водночас, початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.19686) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на максимальну величину без застосування початкової величини (передбаченої приміткою до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII) висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).

Таким чином, зменшення пенсійного віку відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ здійснюється з урахуванням двох самостійних умов:

1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

2) проживання щонайменше 3 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 щонайменше 3 роки.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Зарічненської селищної ради від 04.11.2024 № 604, ОСОБА_1 (06.11.1967) проживає у селі Новорічиця Вараського району Рівненської області з 14.07.1991 по даний час.

Село Новорічиця Вараського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Аналізуючи надані документи, суд констатує, що довідкою Зарічненської селищної ради від 04.11.2024 № 604 підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 01 року 05 місяців 18 днів (з 14.07.1991 по 01.01.1993).

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 звертає увагу на те, що позивач у період з 01.09.1985 по 27.06.1991 навчався у Житомирському державному педагогічному університеті ім. І. Франка (м. Житомир), що, на його думку, нівелює факт проживання (роботи) позивача протягом вказаного періоду на території зони гарантованого добровільного відселення.

Суд частково погоджується з таким твердженнями відповідача-2, оскільки за загальним правилом місце постійного проживання особи нерозривно пов`язане з місцем її постійного навчання або роботи.

Проте, суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є приналежність особи до потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи) на території зони, що зазнала радіоактивного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).

Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.

Як вказує позивач, під час навчання у Житомирському державному педагогічному університеті ім. І. Франка їй була надана післяпологова відпустка, а згодом академічна відпустка, у зв`язку з чим у період з листопада 1988 року по вересень 1989 року вона фактично проживала разом з чоловіком та його батьками у селі Серники Вараського району Рівненської області без реєстрації.

Оцінюючи такі доводи позивача, суд враховує, що село Серники Вараського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з наявною в матеріалах судової справи копією архівної довідки від 22.101.2024 № 228-П-397-2024/2024, виданої Житомирським державним педагогічним університетом ім. І. Франка, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з 01.09.1985 була зарахована студенткою I-го курсу денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка за спеціальністю "Біологія і хімія" (наказ від 22.08.1985 № 223); з 30.09.1988 ОСОБА_2 було змінене прізвище на ОСОБА_3 в зв`язку з одруженням (наказ від 30.09.1988 № 253); з 29.09.1988 по 24.11.1988 було надано допологову відпустку (наказ від 30.09.1988 № 253); з 06.11.1988 по 01.01.1989 було надано післяпологову відпустку (наказ від 28.11.1988 № 304); з 02.01.1989 по 01.10.1989 було надано академічну відпустку по догляду за дитиною (наказ від 09.011989 № 4); з 18.09.1989 приступила до занять на IV-му курсі денної форми навчання природничого факультету після академічної відпустки (наказ від 26.09.1989 № 305); у зв`язку з закінченням повного курсу навчання 28.06.1991 на денній формі навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. І. Франка, рішенням Державної екзаменаційної комісії від 27.06.1991 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію вчителя біології і хімії середньої школи та видано диплом НОМЕР_2 , реєстраційний номер 419 (наказ від 28.06.1991 № 151).

Також, довідкою Зарічненської селищної ради від 08.11.2024 № 1077 стверджується, що свекор ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав у селі Серники Вараського району Рівненської області з 1984 року по 24.11.2021; свекруха ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживала у селі Серники Вараського району Рівненської області з 1984 року по 15.01.2010; чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 проживав у селі Серники Вараського району Рівненської області з 1984 року по 27.06.1984, з 06.06.1986 по 27.09.1986 та з 08.08.2011 по 07.02.2019.

Крім того, в матеріалах судової справи наявні копії аркушів з медичної картки позивача, які містять записи про отримання нею медичних послуг у період з листопада 1988 року по жовтень 1989 року. При цьому, адресу місця проживання позивача у таких записах зазначено як "с. Серники".

В свою чергу, записом № 1 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 (дата заповнення 06.11.1967), стверджується, що з 01.09.1990 позивач була призначена на посаду вчителя хімії і біології до Новорічицької середньої школи.

Таким чином, документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить понад три роки, в т.ч.:

у селі Новорічиці Вараського району Рівненської області - 01 рік 05 місяців 18 днів (з 14.07.1991 по 01.01.1993 - підтверджено довідкою Зарічненської селищної ради від 04.11.2024 № 604);

у селі Серники Вараського району Рівненської області - 01 рік 09 місяці 09 днів (з 06.11.1988 по 01.10.1989 та з 01.09.1990 по 13.07.1991 - підтверджено сукупністю документів - архівною довідкою Житомирського державного педагогічного університету ім. І. Франка від 22.101.2024 № 228-П-397-2024/2024, довідкою Зарічненської селищної ради від 08.11.2024 № 1077, записами у медичній картці та трудовій книжці позивача).

При цьому, загальний документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить понад 30 років, а тому позивач також набув право на зниження пенсійного віку на максимальну величину - 6 років.

На момент звернення з призначенням пенсії позивач досягнув віку 56 років.

Водночас, суд повторює, що для набуття права на застосування максимальної величини зниження пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII набуття права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (тобто, проживання (робота) у відповідній зоні радіаційного забруднення з моменту аварії (26.04.19686) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) не є обов`язковим, про що зазначав Верховний Суд у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).

Окремо суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 55 Закону 796-XII також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Також, суд повторює, що згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

В силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії умовах статті 55 Закону № 796 позивач повинен мати страховий стаж в розмірі не менше 25 років.

Згідно зі спірним рішенням про відмову у призначенні пенсії від 18.10.2024 № 11, наданими документами підтверджено страховий стаж позивача на рівні 35 років 07 місяці 26 днів.

За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу від 18.10.2024 № 11, прийняте відповідачем-1 всупереч вимогам чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Водночас, вирішуючи питання про належний спосіб захисту (відновлення) порушених прав позивача суд враховує, що права позивача були порушення саме шляхом прийняття відповідачем спірного рішення про відмову в призначенні пенсії від 18.10.2024 № 11.

При цьому, в ході розгляду справи суд встановив наявність документально підтверджених відомостей про проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом періоду, що дає право на зниження пенсійного віку, а також наявність у нього понад 25 років стажу, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку для забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача слід на підставі пункту 10 частини другої статті 245 КАС України ухвалити судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 18.10.2024 № 11, а також зобов`язання відповідача-2 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з дня звернення - 11.10.2024 (пункту 1 частини першої статті 45 № 1058-IV).

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії.

За наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-2 вчинити дії щодо призначення пенсії позивачу відсутні.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини лише частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовну заяву слід задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 (як органу, що прийняв спірне рішення, що порушило права позивача) слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 18.10.2024 № 11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 11.10.2024 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн, 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14.04.2025.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська обл., 61022; код ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344);

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076).

Суддя Ольга ПОЛІЩУК