Справа № 520/6164/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/6164/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 (ухвалене суддею Мар`єнко Л.М.) в справі № 520/6164/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 89 від 22.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії по перерахунку та виплаті з 16.11.2021 пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на підставі його заяви про перерахунок пенсії за віком від 16.11.2021 із врахуванням періоду роботи його з 22.07.2007 по 12.03.2019, із повним врахуванням інформації у довідці № 21 від 14.02.2019 "КНГ Сервіс" про виконану роботу, та повним врахуванням інформації у довідці № 83 від 12.02.2019 "КНГ Сервіс" про заробітну плату для нарахування пенсії, виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні станом на 16.11.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.01.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Харківській області, як одержувач пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 16.11.2021 звернувся із заявою про перерахунок пенсії за віком із врахуванням до загального стажу роботи періоду роботи з 22.07.2007 по 12.03.2019.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 89 від 22.11.2021 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком із врахуванням періоду роботи з 22.07.2007 по 12.03.2019.

Обґрунтовуючи свою відмову, відповідач у вказаному рішенні зазначив, що період роботи на території Російської Федерації з 22.07.2007 по 12.03.2019 не зараховано, оскільки зарахування до українського стажу періоду роботи, набутого на території Росії, можливе у випадку отримання від компетентних органів підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 520/870/22, яке набрало законної сили 15.05.2023, позовні вимоги Касьян задоволено, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення № 89 від 22.11.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії по повторному розгляду заяви ОСОБА_1 , про перерахунок пенсії за віком від 16.11.2021 із врахуванням висновків суду та Довідки № 21 від 14.02.2019 "КНГ Сервіс" про виконану роботу, Довідки № 83 від 12.02.2019 "КНГ Сервіс" про заробітну плату для нарахування пенсії.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 520/870/22, управлінням пенсійного фонду повторно розглянуто заяву № 2904 від 16.11.2021 ОСОБА_1 та прийнято рішення № 89 від 22.09.2023 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за віком, оскільки перерахунок пенсії згідно рішення суду призводить до зменшення розміру пенсії, проводити його недоцільно.

У відповідь на звернення позивача щодо підстав відмови, листом № 34766-36789/К-53/8-1300/23 від 29.12.2023 відповідач пояснив, що при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 520/870/22 не зараховано період роботи з 22.12.2007 по 12.03.2019 відповідно до довідки № 83 від 12.02.2019 "КНГ Сервіс" на посаді машиніста автомобільного крана у ТОВ "КНГ Сервіс". Щодо зарахування страхового стажу на території РРФСР, повідомлено до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 Закону 1058.

Позивач не погодився з вищезазначеною відмовою відповідача та звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним рішення № 89 від 22.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунку та виплату з 16.11.2021 пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі його заяви про перерахунок пенсії за віком від 16.11.2021 із врахуванням періоду роботи з 22.07.2007 по 12.03.2019, із повним врахуванням інформації у довідці № 21 від 14.02.2019 "КНГ Сервіс" про виконану роботу, та повним врахуванням інформації у довідці № 83 від 12.02.2019 "КНГ Сервіс" про заробітну плату для нарахування пенсії, виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні станом на 16.11.2021.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п.п. 23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Крім того, відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано ч. 1, 10, 12 ст. 20, ч. 16 ст. 106 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних з їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території РФ або на підприємстві зареєстрованому на території РФ після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в Росії.

Таким чином, існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 06.07.2020 у справі № 345/9/17.

Згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правило цієї частини означає, що учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість, такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 638/18852/16-а.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 520/870/22 встановлено наступне.

Довідка № 21 від 14.02.2019 ТОВ "КНГ-Сервіс" підтверджує, що позивач працював у ТОВ "КНГ-Сервіс", місцезаходження юридичної особи: вул.Сибірська, 10-й проїзд, будинок 4, місто Нягань, Ханти-Мансійського Автономного округу- Югра. Тюменської області, Російської Федерації, машиністом автомобільного крана у період з 22.12.2007 по 16.04.2012 на підставі цивільно-правового договору, а з 17.04.2012 по 12.03.2019 на підставі трудової книжки НОМЕР_2 .

Довідка про заробіток для призначення пенсії № 83 від 12.02.2019 ТОВ "КНГ-Сервіс" підтверджує, що позивач з грудня 2007 року по січень 2019 рік отримував заробітну плату у ТОВ "КНГ-Сервіс", з якої було сплачено страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Договір підряду № 1916 має інформацію щодо виконання позивачем у ТОВ "КНГ-Сервіс" робіт по спеціальності машиніста автомобільного крану по 6 розряду в автотранспортному цеху в період з 22.12.2007 по 16.04.2012.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , позивач в період з 17.04.2012 по 12.03.2019 працював у ТОВ "КНГ-Сервіс" на території Російської Федерації.

Судовим розглядом встановлено, що листом № 2000-0214-8/1518 від 06.01.2021, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до керівника ГУ ПФ РФ м. Нягань із проханням надати акт перевірки довідки про заробітну плату № 83 від 12.02.2019 про заробіток ОСОБА_1 для призначення пенсії у ТОВ "КНГ-Сервіс" на підставі особистих вказаного підприємства.

Управління ПФ РФ в місті Нягань Ханти-Мансійського Автономного округу - Югри, листом № 33247/21-16 від 05.02.2021, на лист № 2000-0214-8/1518 від 06.01.2021, підтвердило дійсність довідки № 83 від 12.02.2019 про заробіток ОСОБА_1 для призначення пенсії у ТОВ "КНГ-Сервіс" на підставі особистих вказаного підприємства.

Харківський окружний адміністративний суд у рішенні від 01.08.2022 у справі № 520/870/22 дійшов до висновку про протиправність прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення № 89 від 22.11.2021, з підстав того, що відмова у перерахунку пенсії, у зв`язку з наданням позивачем додаткових документів за період роботи з 22.12.2007 по 12.03.2019 на посаді машиніста автомобільного крана у ТОВ "КНГ-Сервіс", через не підтвердженням компетентними органами даної країни сплати внесків до Пенсійного фонду, є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до стажу роботи на вказаному підприємстві, а також дійшов до висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії по повторному розгляду заяви ОСОБА_1 а, про перерахунок пенсії за віком від 16.11.2021 із врахуванням висновків суду та довідки № 21 від 14.02.2019 "КНГ Сервіс" про виконану роботу, довідки № 83 від 12.02.2019 "КНГ Сервіс" про заробітну плату для нарахування пенсії.

Проте, на виконання вказаного рішення відповідач повторно розглянуто заяву № 2904 від 16.11.2021 про перерахунок та прийняв рішення про відмову № 89 від 22.09.2023.

Підставою для неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 22.07.2007 по 12.03.2019 у Російській Федерації є те, що з 01.03.2023 остання припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а також відсутність даних, які б підтверджували сплату страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД за періоди роботи на території російської федерації з 22.07.2007 по 12.03.2019.

Однак суд апеляційної інстанції вважає, що вищевказані доводи пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинна як для України, так і для Росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території Росії, які мали місце до вказаних подій.

Право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з Російської Федерації.

Враховуючи збройну агресію Російської Федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності у Російській Федерації, буде непропорційним обмеженням права особи на пенсійне забезпечення через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду РФ (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, та факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.

Крім того, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів трудової діяльності позивача, оскільки останній працював на території Російській Федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.

Суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява № 303-A, п. 29).

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інтснації, що належним способом захисту прав позивачів є визнання протиправним рішення № 89 від 22.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунку та виплату з 16.11.2021 пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі його заяви про перерахунок пенсії за віком від 16.11.2021 року із врахуванням періоду роботи з 22.07.2007 року по 12.03.2019 року, із повним врахуванням інформації у довідці № 21 від 14.02.2019 "КНГ Сервіс" про виконану роботу, та повним врахуванням інформації у довідці № 83 від 12.02.2019 "КНГ Сервіс" про заробітну плату для нарахування пенсії, виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні станом на 16.11.2021, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення в даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 в справі № 520/6164/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін