Справа № 320/57564/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Київ справа №320/57564/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2

до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо припинення виплати з 01 листопада 2024 року неповнолітній дитині ОСОБА_2 допомоги як внутрішньо переміщеній особі, передбаченої Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 р.;

зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації поновити виплату з 01 листопада 2024 року неповнолітній дитині ОСОБА_2 , допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, що передбачена Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №332.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона із своїм сином є внутрішньо переміщеними особами з 2014 року (мешкала за місце реєстрації у м. Макіївці, Донецької області). З 2014 року по 2022 рік мешкала у м. Енергодар, Запорізької області. Після повномасштабного вторгнення в Україну та окупації м. Енергодар, вона переїхала із своїм сином до м. Києва, у зв`язку із чим її неповнолітня дитина має право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. З вересня 2024 року відповідач припинив нарахування та виплату такої допомоги ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він з 22.06.2024 по 06.09.2024 перебував за кордоном понад 30 календарних днів. Таке припинення позивач вважає протиправним. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024, позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

12 грудня 2024 року зазначену позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк. Відкрито провадження у справі №320/57564/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

24 січня 2025 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач в обґрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07.09.2023 перебувають на обліку в управлінні як внутрішньо переміщені особи та отримували допомогу на проживання, призначену на період з 01.03.2024 по 30.09.2024 у розмірі 5000 грн щомісячно. Згідно з інформацією, отриманою від Міністерства фінансів України, за результатами проведеної верифікації, ОСОБА_2 з 22.06.2024 по 06.09.2024 перебував за кордоном понад 30 календарних днів підряд. З огляду на зазначене вище, правові підстави для поновлення виплати допомоги на проживання ОСОБА_2 відсутні, оскільки у період отримання допомоги він перебував за кордоном понад 30 календарних днів. Документи, які підтверджують оздоровлення ОСОБА_2 до управління позивачка не надала. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

16 січня 2025 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що нею було подано достатні докази на підтвердження перебування неповнолітнього сина на відпочинку та оздоровленні за кордоном. Просить суд задовольнити позов.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній та його мати є внутрішньо переміщеними особами, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 07.09.2023 №3002- та №3002-, неповнолітній ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщені особи зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації призначило позивачу та його законній представниці допомогу на проживання, як внутрішньо переміщеним особам в розмірі 3000 грн та 2000 грн відповідно.

Суд встановив, що у зв`язку із набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» позивачу та його матері припинено виплату допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеним особам, у зв`язку із їх перебуванням за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не поверненням в Україну станом на 01 серпня 2023 року.

09 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати допомоги на проживання 01.11.2024.

Листом від 12.11.2024 №01-05/6782 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що їй виплата у розмірі 2000 грн поновлена на період з 01.11.2024 по 28.02.2025, а у поновленні виплати її неповнолітньому сину ОСОБА_3 відмовлено, оскільки позивач перебував за кордоном в період з 22.06.2024 по 06.09.2024, тому виплата допомоги не може бути продовжена.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706).

Відповідно до статті 2 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Частинами першою, третьою статті 4 Закону №1706 визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Згідно з пунктом 2 частини восьмої статті 11 Закону № 1706 місцеві державні адміністрації в межах своїх повноважень забезпечують взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в порядку, встановленому статтею 4 цього Закону.

20 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 332).

Пунктом 1 Порядку № 332 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 332 з 1 серпня 2023 року допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 332 Допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до абзаців 2-3 пункту 8 Порядку № 332 нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.

Обґрунтованими причинами вважаються службове відрядження, оздоровлення дітей, супроводження дітей під час участі в міжнародних змаганнях або участь у відповідних змаганнях, стажування, навчання, лікування, реабілітація, хвороба особи або члена сім`ї, смерть членів її сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, через які особа не за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, що підтверджується документально.

Однак, обґрунтованих причин у контексті вказаного вище пункту через які неповнолітній ОСОБА_2 не за власним бажанням міг бути відсутнім за місцем проживання/перебування (перебував за кордоном) понад 30 днів, суду не подано та судом таких доказів не здобуто.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 , є неповнолітньою особою та перебуває на обліку в Управлінні соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 07.09.2023 №3002-.

Законний представник неповнолітнього визнає, що неповнолітній ОСОБА_2 дійсно перебував за кордоном більше 30 днів підряд.

Відповідно до відомостей, що містяться в матеріалах справи ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_2 перебували за кордоном з 22.06.2024 по 06.09.2024, тобто, дійсно, законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 перебувала за кордоном більше 30 днів підряд.

Як вказує законний представник ОСОБА_3 , їх виїзд за кордон був пов`язаний виключно з відпочинком та оздоровленням неповнолітньої дитини та відвідуванням рідного батька в Польщі та Хорватії.

Проте, доказів перебування неповнолітнього ОСОБА_2 з 22.06.2024 по 06.09.2024 на безперервному оздоровленні суду не надано.

Так, надана роздруківка із веб-сторінки системи інтернет-бронювання житла (готелі, хостели) Booking.com підтверджує бронювання помешкання в місті Пула, Республіка Хорватія з 25.08.2024 по 31.08.2024 і не є свідченням перебування неповнолітнього ОСОБА_2 на оздоровленні.

З наданої суду роздруківки месенджера «Viber» вбачається факт перебування неповнолітнього ОСОБА_2 на ІІ зміні в «Бізнес Школі» в м. Варшава з 15.07.2024 по 26.07.2024.

У сукупності наведених вище обставин, перевіряючи дії відповідача щодо припинення неповнолітньому ОСОБА_3 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, так як позивачами не наведено обґрунтованих причин проживання/перебування за кордоном понад 30 днів.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.