Справа № 200/7460/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року справа №200/7460/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7460/24 (головуючий суддя у І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування при призначенні пенсії заробітної плати за періоди з 01 серпня 2018 року по 30 червня 2020 року та з 01 жовтня 2021 року по 31 січня 2023 року та здійснення перерахунку пенсії з 18 квітня 2024 року без застосування статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Херсонській області здійснити перерахунок пенсії з 14 лютого 2023 року з урахуванням заробітної плати за періоди з 01 серпня 2018 року по 30 червня 2020 року та з 01 жовтня 2021 року по 31 січня 2023 року та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, з 14 лютого 2023 року, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначив, що знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, отримує пенсію за віком відповідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону № 1058 з 14 лютого 2023 року. Загальний стаж 45 років 07 місяців 00 днів, пільговий підземний стаж за Списком № 1 (шахтарі) - 13 років 07 місяці 21 день.

На виконання рішення суду у справі № 200/4947/23 пенсійним органом 09 травня 2024 року зараховано до пільгового підземного стажу позивача за Списком № 1 (Шахтарі) періоди роботи: з 01.12.2014 по 02.02.2016, з 17.01.2017 по 03.07.2018, з 05.07.2018 по 23.06.2020, з 01.07.2021 по 15.02.2023, період проходження військової служби з 16.06.1992 по 26.04.1994, здійснено перерахунок пенсії.

Проте, при перерахунку пенсії відповідач протиправно не застосував положення ст.8 Закону № 345.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди з 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.10.2021 по 31.03.2022, 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 28.02.2023 та здійснення перерахунку пенсії з 18 квітня 2024 року без застосування статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці при призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 14 лютого 2023 року (дати призначення позивачу пенсії) з урахуванням заробітної плати за періоди з 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.10.2021 по 31.03.2022, 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 28.02.2023 та врахуванням норм статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 969 грн.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Щодо не зарахування при призначенні пенсії заробітної плати за періоди з 01 серпня 2018 року по 30 червня 2020 року та з 01 жовтня 2021 року по 31 січня 2023 року, то у спірні періоди позивач працював на підприємстві ТОВ Орендне підприємство Шахта ім. Святої Матрони Московської з 05.07.2018 по 23.06.2020 та на підприємстві ДП Торецьквугілля ВП Шахта Центральна з 01.07.2021 по 15.02.2023.

З 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.06.2020 по 23.06.2020 - згідно даних персоніфікованого обліку відсутня сплата страхових внесків; з 01.01.2020 по 30.06.2020 - відсутні суми нарахованої заробітної плати в СПОВ за цей період.

Отже, відсутні підстави для обрахування розміру пенсії з урахуванням заробітної плати за спірні періоди.

Крім того, стаж роботи позивача за списком № 1 безпосередньо на підземних роботах повний робочий день становить 13 років 03 місяці 20 днів, що є меншим необхідного, а отже, норми ст. 8 Закону № 345- VI на ОСОБА_1 не поширюються.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії, втрутився у дискреційні повноваження пенсійного органу.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 ), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, отримує пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону № 1058.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі № 200/4947/23, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача за Списком № 1 відповідно до постанови КМУ № 202 від 31.03.1994 період роботи: з 01.12.2014 по 02.02.2016, з 17.01.2017 по 03.07.2018, з 05.07.2018 по 23.06.2020, з 01.07.2021 по 15.02.2023, період проходження військової служби з 16.06.1992 по 26.04.1994 та період навчання з 01.09.1998 по 19.05.1991, з 15.05.1992 по 01.06.1992 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вказаного стажу згідно вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі № 200/4947/23, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року змінено, зокрема, слова та цифри період навчання з 01.09.1998 по 19.05.1991, з 15.05.1992 по 01.06.1992 виключено.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 200/4947/23, залишено без змін.

На виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 09 травня 2024 року було прийнято рішення № 10, яким спірні періоди було зараховано до пільгового підземного стажу за Списком № 1 (Шахтарі), та здійснено перерахунок пенсії.

Страховий стаж - 54 роки 10 місяців 08 днів, пільговий стаж - 24 роки 0 місяців 0 днів, в тому числі підземний пільговий стаж за Списком № 1 (Шахтарі) - 18 років 03 місяці 28 днів.

Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 ОСОБА_1 свідчать, що:

з 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.06.2020 по 23.06.2020 - згідно даних персоніфікованого обліку відсутня сплата страхових внесків;

з 01.01.2020 по 30.06.2020 - відсутні суми нарахованої заробітної плати в за цей період.

з 01.10.2021 по 31.03.2022, 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 28.02.2023 - відсутня інформація про сплату страхових внесків;

з 01.04.2022 по 31.05.2022, з 01.07.2022 по 31.08.2022 - відсутні суми нарахованої заробітної плати.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач має більш 15 років підземного стажу, тому має право на перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону № 345, а відсутність в системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути підставою для неврахування заробітної плати позивача з 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.10.2021 по 31.03.2022, 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 28.02.2023 при розрахунку розміру призначеної пенсії.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі Закон № 345) дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

На підставі статті 8 Закону № 345 мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Як визначено абзацом 3 частини першої статті 28 Закону № 1058 мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, до працівників, на яких поширюється дія Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці належать тільки ті, які зазначені у Списку № 1, як зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 січня 2020 року у справі № 640/4469/17.

Стаття 1 Закону № 345 для застосування положень цього закону вимагає дотримання певних умов, а саме:

- робота за професією, яка пов`язана з видобутком вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, робота на шахтобудівних підприємствах та в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах (формуваннях) у вугільній промисловості;

- віднесення професії до Списку № 1;

- робота на підземних роботах повний робочий день.

Як свідчать матеріали справи, позивач має підземний пільговий стаж за Списком № 1 (Шахтарі) - 18 років 03 місяці 28 днів, тобто більш 15 років, отже позивач має право на обчислення розміру пенсії із застосуванням положень статті 8 Закону № 345.

З огляду на вищевикладене відповідач протиправно не здійснив розрахунок пенсії позивача відповідно до ст.8 Закону № 345.

Відповідно до статті 41 Закону № 1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи зі здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої ч. 3 ст. 24 цього Закону.

Разом із цим, на підставі частини другої статті 20 Закону № 1058 обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пп. 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст. 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з частиною шостою статті 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини дванадцятої статті 20 Закону №1058 страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з частиною шостою статті 20 Закону №1058 перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг).

Частиною десятою статті 20 Закону № 1058 визначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, яке здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених нормативно-правових актів свідчить, що обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну сплату або сплату не в повному обсязі страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Не виконання роботодавцем позивача обов`язку зі своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача належної соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків (постанови від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а, від 30 грудня 2021 року у справі № 348/1249/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21).

Таким чином, відсутність в системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути підставою для неврахування заробітної плати позивача з 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.10.2021 по 31.03.2022, 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 28.02.2023 при розрахунку розміру призначеної пенсії.

Щодо доводів про дискреційні повноваження пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок пенсії чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин, з врахуванням ефективного захисту порушеного права позивача, - визначення пенсійному органу обов`язку здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 14 лютого 2023 року (дати призначення позивачу пенсії) з урахуванням заробітної плати за періоди з 01.08.2018 по 31.12.2019, з 01.10.2021 по 31.03.2022, 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 28.02.2023 та врахуванням норм статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, з урахуванням раніше виплачених сум.

На підставі вищезазначеного судом першої інстанції, з врахуванням ефективного захисту порушеного права позивача правильно визначено спосіб захисту порушеного права позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7460/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7460/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 14 квітня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко