Справа № 420/38193/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38193/24

Категорія:108020000 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 30.01.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за позовом приватного підприємства "АЛЬФА ЛЮКС" до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року приватне підприємство (далі ПП) "АЛЬФА ЛЮКС" звернулося до суду з позовом до Одеської митниці про:

- визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року та Картку відмовив прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів. комерційного призначення №UA500090/2024/000191 від 28 листопада 2024 року;

- стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ПП "АЛЬФА ЛЮКС" судового збору в розмірі 17 312,42 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте Одеською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесена картка відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем наголошувалося, що Одеською митницею в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на виконання вимог ст. 54 МК України під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №24UA21U0 від 27 листопада 2024 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року.

Відповідач зазначав, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МК України, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Таким чином, на переконання відповідача, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ПП "АЛЬФА ЛЮКС".

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року адміністративний позов ПП "АЛЬФА ЛЮКС" до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року.

Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2024/000191 від 28 листопада 2024 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ПП "АЛЬФА ЛЮКС" суму сплаченого судового збору в розмірі 17 312,42 грн.

В апеляційній скарзі Одеської митниці ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст. 54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості;

- судом першої інстанції не було прийнято до уваги того, що, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №24UA2100 від 27 листопада 2024 року містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МК України, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю;

- Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2024/000191 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ПП "АЛЬФА ЛЮКС".

У відзиві ПП "АЛЬФА ЛЮКС" на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання декларантом до митниці достатнього пакету копій документів для підтвердження заявленої в митній декларації митної вартості за основним методом, натомість відповідачем не доведено з посиланням на докази в матеріалах справи про наявність розбіжностей в документах, наявності в них підробки чи відсутності всіх відомостей щодо складових митної вартості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеської митниці, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ПП "АЛЬФА ЛЮКС" () зареєстровано як юридична особа 14.10.2010, основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Між ПП "АЛЬФА ЛЮКС" (Покупець) та GHADAN COMPANY (Продавець) укладено Контракт №31/1.1 від 31 січня 2024 року (надалі Контракт), відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити сіль згідно рахунків.

Відповідно до умов Контракту, ціна товару визначається в попередньому рахунку (п.3.1.).

Остаточна вартість партії поставленого товару визначається в комерційному рахунку та може відрізнятися від попереднього рахунку (п.3.2.).

У вартість товару входить вартість повної упаковки та маркування: слінг-пакети, крафт-пакети, позначки на пакетах (п.3.3.).

Валютою Контракту є долар США. У вартість товару входить вартість повної упаковки та маркування: слінг-пакети, крафт-пакети, позначки на пакетах (п.3.3.).

Згідно п.4.1. Контракту товари поставляються окремими партіями згідно інвойсів. Умови поставки CIF або FOB згідно Інкотермс-2010 (конкретні умови поставки вказуються в інвойсі та/або в інших товаросупровідних документах). Всі податки та мито на відправку товару оплачуються в країні походження сплачуються продавцем (п.7.1.).

На виконання вищевказаного Контракту позивач придбав у продавця товар вартістю 93 000 доларів США.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем 27 листопада 2024 року подано до Одеської митниці митну декларацію №24UA2100, у графі 31 якої вказано:

" 1. Сіль харчова, рафінована, придатна для споживання людьми:

Refined salt Grind 1 -1500,00 тонн, 1000 біг-бегів по 1500 кг +/-2% кг, додатково

упаковано в поліпропіленові мішки по 25 кг;

Торговельна марка GHADAN COMPANY.

Виробник: GHADAN COMPANY.

Країна виробництва Єгипет".

Митна вартість товару визначена за основним методом у розмірі 93 000 доларів США (графа 42 митної декларації).

Для підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №31/1.1 від 31 січня 2024 року; додаткова угода №1 від 22 березня 2024 року до контракту №31/1.1 від 31 січня 2024 року; лист щодо повноважень підписантів №31/01-2 від 31 січня 2024 року; рахунок-проформу (Proforma Invoice) №GH20240801 від 30 липня 2024 року; рахунок (Соmmercial Invoice) №20241023 від 23 жовтня 2024 року; - платіжну інструкцію про оплату товару №352 від 21 серпня 2024 року; платіжну інструкцію про оплату товару №353 від 21 серпня 2024 року; платіжну інструкцію про оплату товару №388 від 06 листопада 2024 року; лист вих.№455/24 від 12 листопада 2024 року про погодження зарахування оплати; оборотну-сальдову відомість по рахунку 632 за липень 2024 року листопад 2024 року; експортну декларацію країни відправлення №25606-1-651-2024 від 28 жовтня 2024 року; та інші документи, що зазначені митним органом деклараціях, спірному рішенні та картці відмови.

Однак, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року, яким митну вартість товару було визначено за резервним методом в розмірі 195 000 доларів США.

Також, відповідачем 28 листопада 2024 року було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2024/000191 та запропоновано подати нову митну декларацію зі сплатою митних платежів в повному обсязі.

Позивач, вважаючи, що оскаржувані рішення є необґрунтованими, такими, що прямо суперечить нормам та вимогам МК України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було формально запитано всі документи, які передбачені ст. 53 МК України без зазначення конкретних розбіжностей задекларованої позивачем митної вартості, тому такий запит відповідача не мав на меті та на стосувався визначення митної вартості товару. Відсутність належного обґрунтування митним органом причин та суті запиту додаткових документів є однією із підстав для подальшого визнання рішення про коригування митної вартості протиправним.

Суд першої інстанції зазначив, що вказані позивачем при декларуванні товару відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом. Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення, прийняте Одеською митницею, є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги ПП "АЛЬФА ЛЮКС" є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.24 ч.1 ст. 4, ст.ст. 49, 50, ч.1 ст. 51, ч.2 ст. 52, ч.ч.1, 3 ст. 53, ч.ч.1-3 ст. 55, ст. 57, ч.ч.4, 5 ст. 58, ч.3 ст. 318 МК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.24 ч.1 ст. 4 МК України митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів Україні, укладених у встановленому законом порядку.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.ч.4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 ст. 318 МК України визначено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При декларуванні товарів позивач визначив їх митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Відповідно ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно ч.2 ст. 53 МК України, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно ч.ч.1-3 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч.6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом з тим, відповідно ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Тобто, згідно норм МК України митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно ч.3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також згідно ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи, одною із підстав прийняття Одеською митницею оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року слугувала відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) даних щодо включення такої складової митної вартості до ціни товару як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що відповідно умов п.3.3. Контракту передбачено, що у вартість товару входить вартість повної упаковки та маркування: слінг-пакети, крафт-пакети, позначки на пакетах.

Як вірно зазначено митним органом, вартість пакування товару, згідно п.3.3. Контракту включена до ціни товару, отже твердження митниці про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні даних щодо включення вартості пакування до ціни товару для визначення складової митної вартості не відповідають дійсності.

Крім того, п.5.1. Контракту передбачено, що упаковка та маркування продукції є обов`язком продавця.

Згідно п.4.1. за даним Контрактом, товари поставляються окремими партіями згідно інвойсів. Умови поставки CIF або FOB згідно Інкотермс-2010 (конкретні умови поставки вказуються в інвойсі та/або інших товаросупровідних документах). Поставка здійснювалась на умовах CIF порт Одеса.

Згідно з офіційними правилами Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.

З урахуванням п.А.4., А.6. умов поставки CIF (Інкотермс 2010) Продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна в порту відвантаження та нести всі витрати, пов`язані з товаром, до цього моменту.

За умовами CIF (стаття А.9) визначено, що продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вказує, що витрати на упаковку та вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням спірного товару, на умовах поставки CIF м. Одеса, Україна були понесені продавцем, а не позивачем, оскільки саме на продавця покладений обов`язок щодо забезпечення пакування товару.

Таким чином, у наданих до митного оформлення документах наявна інформація про включення до ціни товару такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Колегія суддів вважає помилковим висновок митного органу в оскаржуваному рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000030/1 від 28 листопада 2024 року про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо включення витрат на страхування товарів до ціни товару та їх фактичний розмір, а також документів про витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до борту судна у порту вивезення країни виробника товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Щодо різниці у сумах в платіжних інструкціях та у комерційному інвойсі №20241023 від 23 жовтня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3.6 Контракту передбачено умови поставки: 100% попередня оплата товару після отримання покупцем попереднього рахунку від продавця, якщо інші умови оплати не вказані в попередньому інвойсі.

Вказуючи на таку розбіжність, митним органом не було враховано, що сторони попередньо погодили умови поставки і розрахунку за товар у рахунку-проформі (Proforma invoice) №GH20240801 від 30 липня 2024 року, який було надано до митного оформлення.

Щодо платіжних інструкцій №352 від 21 серпня 2024 року, №353 від 21 серпня 2024 року та №388 від 06 листопада 2024 року, що підтверджують оплату товару за комерційним інвойсом №20241023 від 23 жовтня 2024 року, відповідно до п.4 ч.2 ст. 53 МК України повідом наступне.

Покупець здійснив наступні оплати за рахунком-проформою №GH20240801 від 30 липня 2024 року на суму 118 753,20, що не відноситься до цього митного оформлення, та 29 688,30 доларів США, що підтверджено платіжною інструкцією №352 від 21 серпня 2024 року.

Оскільки під час попереднього митного оформлення покупцем було здійснено переплату за товар у сумі 20 731,50 доларів США, відповідно до комерційного інвойсу №20241025 від 25 жовтня 2024 року (який має інформаційний характер і не стосується цього митного оформлення), така переплата вважається зарахованою в рахунок майбутніх платежів за товар. Це підтверджується комерційним інвойсом №20241023 від 23 жовтня 2024 року.

У листі вих. №455/24 від 12 листопада 2024 року позивач повідомив про погодження платіжних інструкцій і оплат за проформою-інвойсом №GH20240801 від 25 серпня 2024 року і комерційним інвойсом №GH20241023 від 23 жовтня 2024 року, зокрема №352 від 21 серпня 2024 року на суму 29 688,30 доларів США, з яких переплата становить 20731,50 доларів США.

Таким чином, сторони погодили умови оплати за товар у рахунку-проформі (Proforma invoice) №GH20240801 від 30 липня 2024 року, які були здійснені позивачем в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Поряд з цим, сторони дійшли згоди, що передоплата за інвойсом №GH20240802 від 19 серпня 2024 року у розмірі 31 483,20 доларів США, підтверджена платіжною інструкцією №353 від 21 серпня 2024 року, яка спочатку стосувалася іншого виду товару та іншого контракту, вважається зарахованою як передоплата за товар відповідно до контракту №31/1.1 від 31 січня 2024 року та комерційного інвойсу №20241023 від 23 жовтня 2024 року.

Згідно з комерційним інвойсом №GH20241023 від 23 жовтня 2024 року, остаточний платіж складає 133 991,30 доларів США. Підтвердженням здійснення цієї оплати є платіжна інструкція №388 від 06 листопада 2024 року, яка покриває суму за цим комерційним інвойсом та проформою-інвойсом NoGH20240822/РЕ від 22 серпня 2024 року.

Відтак, позивачем дотримано погоджені сторонами умови оплати і підтверджено документально виконання п.3.6 Контракту.

Щодо тверджень апелянта, що в комерційному інвойсі №20241023 зазначено Prepayment by Proforma №GH20240802, в 44й графі вказано проформу інвойс № GH20240801 від 30.07.2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Інвойс №GH20240802 від 19 серпня 2024 року на суму 31 483,20 доларів США не стосується митного оформлення відповідного товару, оскільки був виданий за іншим контрактом і на інший вид продукції. Однак, за домовленістю сторін, ця оплата була врахована у комерційному інвойсі №GH20241023 від 23 жовтня 2024 року як передоплата за товар згідно з контрактом №31/1.1 від 31 січня 2024 року.

Таким чином, оплата у сумі 31 483,20 доларів США за рахунком-проформою №GH20240802 від 19 серпня 2024 року зарахована як передоплата за комерційним інвойсом NoGH20241023 від 23 жовтня 2024 року.

Сторони дійшли згоди, що передоплата за інвойсом №GH20240802 від 19 серпня 2024 року у розмірі 31 483,20 доларів США, підтверджена платіжною інструкцією №353 від 21 серпня 2024 року, яка спочатку стосувалася іншого виду товару та іншого контракту, вважається зарахованою як передоплата за товар відповідно до контракту №31/1.1 від 31 січня 2024 року та комерційного інвойсу №20241023 від 23 жовтня 2024 року.

У листі вих.№455/24 від 12 листопада 2024 року позивач повідомив про погодження умов оплати, викладених у комерційному інвойсі №GH20241023 від 23 жовтня 2024 року. Зазначений інвойс підтверджує дотримання погоджених умов оплати, що додатково підтверджується платіжною інструкцією №353 від 21 серпня 2024 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач подав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження оплати транспортування та страхування. Зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню.

Колегія суддів наголошує, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої митної вартості товару колегією суддів не виявлено.

Встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 2 лютого 2018 року у справі №809/1884/16.

Щодо правомірності застосування відповідачем другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, колегією суддів встановлено, що причиною його прийняття та застосування другорядного (резервного) методу стала неможливість застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причин відсутності інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Відповідно п.1 ст. 64 МК України у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) за резервним методом. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митої вартості другорядний: резервний метод.

Законодавцем встановлений чіткий алгоритм, яким повинен керуватись митний орган при виборі методу визначення митної вартості товару, зокрема кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Колегія суддів наголошує, що митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Відповідно до висновків Верховного Суду наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору (постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року по справі №814/2659/16, від 21 серпня 2018 року по справі №804/7845/17, від 07 грудня 2018 року по справі №809/4367/15).

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п.п.2, 4 ч.2 ст. 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2019 року у справі справа №825/648/17, від 20 липня 2023 року у справі №640/22572/20).

Таким чином, оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд повинен враховувати, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не містить пояснень митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначено докладної інформації і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим у контексті положень п.п.2, 4 ч.2 ст. 55 МК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ТОВ "АЛЬФА ЛЮКС".

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.