Справа № 420/38721/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.11.2024 №29;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_2 період навчання з 01.12.1968 по 04.10.1969, періоди роботи згідно трудової книжки б/н від 03.03.1969 та призначити ОСОБА_1 пенсію про втраті годувальника з моменту звернення, а саме з 21.11.2024.

Ухвалою суду від 18.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням тимчасової непрацездатності судді Токмілової Л.М. з 26.02.2025 по 04.03.2025, з 13.03.2025 по 20.03.2025 та з 21.03.2025 по 14.04.2025 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.11.2024 вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак рішенням №29 від 28.11.2024 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в заявниці та годувальника. Так, до страхового стажу годувальника не зараховано період навчання та періоди трудової книжки, оскільки ім`я зазначене в дипломі та на титульній сторінці трудової книжки " ОСОБА_3 " не відповідає імені згідно свідоцтва про смерть " ОСОБА_4 ".

30.12.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому відповідач вважає вимоги, викладені у позовній заяві необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 36 Закону №1058, зокрема, дружина померлого, яка була на його утриманні, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратила джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина, якщо вона є особою з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Так, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, розглянувши заяву та додані до неї документи, 28.11.2024 прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника за №29. За результатом розгляду документів до страхового стажу годувальника не зараховано: період навчання згідно атестата №597 з 01.12.1968 по 04.10.1969, оскільки ім`я в дипломі « ОСОБА_3 » не відповідає свідоцтву про смерть, в якому зазначено ім`я « ОСОБА_4 »; періоди трудової книжки Б/Н від 03.03.1969, оскільки на титульній сторінці також ім`я « ОСОБА_3 » не відповідає свідоцтву про смерть, в якому зазначено ім`я « ОСОБА_4 ». Крім цього, Позивачем не надано докази перебування на утриманні померлого годувальника та чи не вступала остання у шлюб після його смерті.

03.01.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому відповідач зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, було встановлено що вік заявниці 62 роки та її страховий стаж складає 11 років 5 місяців 0 днів, страховий стаж годувальника 8 років 6 місяців 19 днів. Так, до страхового стажу годувальника не зараховано періоди навчання згідно атестата №597 з 01.12.1968 по 04.10.1969, оскільки ім`я в дипломі ОСОБА_3 не відповідає свідоцтві про смерть (зазначено ОСОБА_4 ). Також, не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 03.03.1969, оскільки на титульній сторінці ім`я годувальника ОСОБА_3 не відповідає імені згідно свідоцтва про смерть - ОСОБА_4 . Крім цього, відсутня інформація, чи перебувала заявниця на утриманні померлого годувальника та чи не вступала у шлюб після його смерті. Тому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.11.2024 №29 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника через відсутність необхідного стажу роботи у заявниці та годувальника.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

19.04.2002 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується витягом з актового запису про смерть №014069/2023 відділу реєстрації актів цивільного стану Відень-Гітцінгу.

На момент смерті ОСОБА_2 перебував на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, що підтверджується, зокрема, копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 .

21.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.11.2024 №29 заявнику відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника згідно статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно вказаного рішення страховий стаж заявниці становить 11 років 5 місяців 0 днів, а страховий стаж годувальника 8 років 6 місяців 19 днів. Так, за доданими документами до страхового стажу годувальника не зараховано: період навчання згідно атестата №597 з 01.12.1968 по 04.10.1969, оскільки ім`я в дипломі " ОСОБА_3 " не відповідає свідоцтву про смерть ОСОБА_4 ; періоди трудової книжки б/н від 03.03.969, оскільки на титульній сторінці ім`я годувальника "Леонід2 не відповідає імені згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 . З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по страті годувальника статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в заявниці та годувальника.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно частини 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно частини 2 статті 26 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Частиною 3 статті 36 Закону №1058-IV встановлено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.11.2024 №29 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі статті 36 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в заявниці та годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, визначеного вказаною нормою.

З наведених приписів Закону №1058-IV у їх сукупності слідує, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині 2 статті 32 Закону №1058-IV, - незалежно від тривалості страхового стажу.

За приписами статей 26, 38 Закону №1058-ІV підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу.

Таке поняття як «страховий стаж» є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що зазначено безпосередньо у статті 36 Закону №1058-IV.

Враховуючи, що станом на час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії по втраті годувальника вона досягла 62 років, тобто пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV, тому у розумінні приписів частини 2 статті 36 цього Закону вона вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника та, відповідно, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Щодо відсутності необхідного страхового стажу годувальника ОСОБА_2 , то суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Закону №1058-IV за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом №1058-IV.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент заповнення трудової книжки ОСОБА_2 03.03.1969, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09 липня 1958 року № 620 (далі - Інструкція №620).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №620 трудова книжка є основним документом, що характеризує трудову діяльність робітника і службовця.

За правилами пункту 7 Інструкції №620 в трудові книжки робітників та службовців мали вноситись такі відомості: а) прізвище, ім`я, по батькові; б) рік народження; в) освіта; г) професія; д) відомості про роботу; е) заохочення і нагороди.

Згідно з пунктом 8 Інструкції №620 всі записи в трудовій книжці мають бути точними і вносяться адміністрацією підприємства, установи або організації після видання наказу або розпорядження про приймання на роботу, переміщення або звільнення працівника. Власник трудової книжки має бути ознайомлений зі змістом зробленого запису.

Відповідно до пункту 9 Інструкції №620 зміни до записів трудової книжки про прізвище, ім`я і по батькові, освіту і професію працівника виконуються адміністрацією на підставі документів і з посиланням на них (свідоцтво про шлюб, довідка РАГСу, документи про освіту та інше), і мають бути засвідчені підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.

Вносити зміни в записи про строки і характер виконуваної роботи або займаної посади, про причини звільнення та інші відомості про роботу може вносити лише те підприємство, установа або організація, яке зробило неправильний або неточний запис. Вказані виправлення мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження та засвідчуються у вказаному вище порядку. Показання свідків не можуть слугувати підставою для виправлення внесених раніше записів.

Пунктом 10 Інструкції №620 було визначено, що відповідальність за організацію правильного ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи або організації.

Безпосередньо відповідає за своєчасне і правильне заповнення, зберігання, облік та видачу працівникам трудових книжок начальник відділу кадрів або спеціальна особа, яка призначається наказом керівника підприємства, установи або організації.

Відповідно до пункту 11 Інструкції №620 на першій сторінці трудової книжки записувались загальні відомості про її власника.

Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень або заміни ім`я і по батькові ініціалами) та рік народження зазначалися на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Разом з тим, 20.07.1974 №162 постановою Держкомпраці СРСР затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Інструкція №162).

Згідно з пунктом 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції №162).

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів(паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Вирішуючи публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17, а саме:

Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників.».

Щодо зазначення в атестаті №597 та в трудовій книжці від 03.03.1969 ім`я " ОСОБА_3 ", яке не відповідає імені в свідоцтві про смерть " ОСОБА_4 ", то суд зазначає, що на титульній сторінці трудової книжки позивача наявна відмітка від 18.08.2006 про призначення ОСОБА_2 пенсії. Крім того, в матеріалах справи наявне пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_2 , № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , дата видачі 10.10.2006.

Суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 на момент смерті отримував пенсію за віком, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та не заперечується відповідачами, відтак, на переконання суду, така невідповідність в зазначенні імені позивача є формальною неточністю, а формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а (адміністративне провадження № К/9901/17572/18).

З огляду на викладене, періоди роботи ОСОБА_2 зазначені в трудовій книжці від 03.03.1969 та період навчання з 01.12.1968 по 04.10.1969, який також зазначено в трудовій книжці, підлягає до зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що записи трудової книжки позивача є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

При цьому, наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в заявниці та годувальника.

При цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, однак, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем таких дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Повторюючись, суд звертає увагу на те, що трудова книжка позивачки містить дані про періоди трудової діяльності, а сумніви Управління щодо можливості зарахування цих періодів робіт до страхового стражу не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

В сукупності встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №29 від 28.11.2024 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідачів наведених у відзиві, щодо того, що відсутня інформація, чи перебувала заявниця на утриманні померлого годувальника та чи не вступала у шлюб після його смерті, то суд зауважує, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято лише з мотивів відсутності необхідного страхового стажу у заявниці та годувальника.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.

При цьому, вимога щодо зобов`язання призначити пенсію є передчасною, оскільки функцію по обрахунку страхового стажу ОСОБА_2 із урахуванням спірних періодів пенсійний орган не виконав. Враховуючи, що пенсійним органом не була надана оцінка усьому періоду трудової діяльності годувальника - ОСОБА_2 , суд не може підміняти цей орган і обрахувати страховий стаж на предмет достатності для призначення пенсії по втраті годувальника.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

За наведеного, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період його навчання та роботи згідно трудової книжки від 03.03.1969 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог статті 139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.11.2024 №29 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період його навчання та роботи згідно трудової книжки від 03.03.1969 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.