Справа № 757/60956/24-а
Суддя: Литвинова І. В.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
пр. № 2-а-146/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив скасувати постанову №562 від 16 грудня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , справу про адміністративне правопорушення, передбачену ст. 210-1 КУпАП закрити.

В обґрунтування вказано, що оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню, посилаючись на те, що відповідачем не розкрита об`єктивна сторона правопорушення: не визначено суть протиправної поведінки позивача (в чому та яким чином останній відмовився від проходження військово-лікарської комісії) та її шкідливих наслідків, не зазначено час, умови, способи вчинення правопорушення та не встановлено обставин та щодо того, яким чином позивач відмовився від проходження ВЛК. Тобто адміністративна відповідальність настає лише за неявку за відповідною повісткою. В протоколі не вказано, коли саме (у який час) позивач відмовився отримувати повістку. Проте, відомо, що це повинно відбутися в той же день у 10.00. Не зрозуміло, чи була у позивача можливість самостійно прийти до ТЦК та СП. З протоколу зрозуміло, що позивач туди був доставлений працівниками НПУ, тобто, все рівно прибув до ТЦК та СП, що вже виключає його відповідальність за неявку за викликом. Також з Протоколу № 562 не зрозуміло, коли та ким позивач направлявся на проходження ВЛК та чим це підтверджується. Виходячи зі змісту протоколу, позивачу було запропоновано проходити ВЛК одразу після вручення повістки. Проте, у протоколі відсутні посилання на докази такого направлення на ВЛК.

Відповідач не визнав позов, представник у відзиві вказав, що працівники відповідача в складі груп оповіщення мали в своєму розпорядженні Витяг з Наказу №495, посвідчення офіцерів та військові квитки, паспорти та посвідчення осіб уповноважених вручати повістки, портативні відеорегістратори для фіксації процесу оповіщення. Порядок використання камер визначається «Методичними рекомендаціями із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації», що затверджені Начальником Генерального штабу ЗСУ 13 червня 2024 року. Згідно з пунктом 2, Розділу IV «Зберігання, використання та видача фото-i відеозаписів» зазначеного документу, строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеорегістраторів становить 30 діб з дати завантаження відповідної інформації. Під час перевірки документів працівниками поліції та групою оповіщення позивачем для перевірки був пред`явлений паспорт громадянина України з Дія. Паперовий Військово-обліковий документ наданий для перевірки не був. Резерв+ наданий для перевірки не був. У зв`язку з чим була здійснена перевірка даних за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»). В результаті перевірки відомостей виявилось, що в Реєстрі відсутні відомості щодо проходження позивачем військово-лікарської комісії, та її результатів. Саме це стало підставою передбаченою абз. 2 п. 69 Порядку, згідно з якою особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію. Відповідно були підстави у працівників Відповідача вручити Позивачу повістку з метою звірки даних/проходження медичної комісії, що і було зроблено. Позивачу було виписано повістку, але підпис у розписці позивач ставити відмовився. У зв`язку з цим членами групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено акт про відмову від отримання повістки. Повістка відповідає формі зразку, що є Додатком 1 до Порядку, та містить всі необхідні відомості що визначені ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зразку Додатку 1 до Порядку. Позивач розумів, що ця повістка стосується саме нього, вимога з`явитися для проходження BЛK була позивачем виконана в той же день, що зазначений у повістці. У межах адміністративного затримання, позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 співробітниками поліції відповідно до протоколу АЗ №017118 про адміністративне затримання.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

23 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 25 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

30 грудня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 02 січня 2025 року передано заяву про усунення недоліків від 31 грудня 2024 року.

21 січня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін.

21 березня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позов.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

ІІІ. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

У відповідності до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Статтею 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови № 562 від 16 грудня 2024 року, під час проведення заходів оповіщення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно із співробітниками НПУ на території Печерського району м. Києва, а саме на вул. Велика Васильківська, біля виходу із станції метро «Либідська», ОСОБА_1 працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 намагалися вручити повістку № 2-1612-Л від 16 грудня 2024 року про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 16 грудня 2024 року о 11:00 год., з метою звірки даних / проходження медичної комісії на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». ОСОБА_1 відмовився ставити підпис у розписці про отримання. У подальшому ОСОБА_1 відмовився проходити медичну комісію, був затриманий працівниками НПУ на підставі протоколу серії АЗ № 017118 від 16 грудня 2024 року та доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання адміністративних матеріалів.

Як вказано у постанові № 562 від 16 грудня 2024 року, ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме він відмовився від проходження медичного огляду, тим самим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період.

З копій матеріалів справи № 562 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що повістка № 2-1612-Л від 16 грудня 2024 року, яку було виписано військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 для ОСОБА_1 , для появи до ІНФОРМАЦІЯ_2 16 грудня 2024 року, о 10:00 год. Однак мета (з метою звірки даних, проходження медичної комісії), з якою ОСОБА_1 викликається до ІНФОРМАЦІЯ_2 не відмічена у повістці.

Офіцером ВВОБ ОСОБА_2 та спеціалістом-оператором ОСОБА_3 складено акт про відмову ОСОБА_1 від отримання повістки від 16 грудня 2024 року.

Дії щодо відмови в отриманні повістки самі по собі не утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період .

Відтак, позивач має обов`язок прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці. Проте, норми чинного законодавства не містять обов`язку громадян України отримувати відповідні повістки територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Факт відмови особи від отримання повістки, а так само і обставини наявності/відсутності у неї бронювання на період мобілізації, не позбавляють таку особу від обов`язку прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановлений у повістці строк. Проте, сам лише факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, зокрема у частині явки у визначений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Тобто адміністративна відповідальність настає лише за неявку за відповідною повісткою, а не за відмову у її отриманні.

Окрім цього, в оспорюваній постанові № 562 від 16 грудня 2024 року вказано, що ОСОБА_1 відмовився проходити медичну комісію.

Разом з тим, копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 562 від 16 грудня 2024 року не містить доказів того, що позивачеві вручалася повістка для проходження медичного огляду, надавалося направлення на військово-лікарську комісію або акти про відмову позивача від отримання таких документів.

У відповідності до пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з санкцією, передбаченою частиною третьою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи відсутність доказів, що підтверджують відмову позивача у проходженні медичного огляду за направленням ТЦК та СП, наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 210-1 КУпАП, не підтверджено, тому суд вважає за необхідне скасувати оспорювану постанову.

Отже, позов підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

V. Розподіл судових витрат.

За частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 969, 00 грн, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов суд задовольняє.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 24, 61, 625, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 10, 210-1, 245, 247, 251-254, 258, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 132, 139, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Поновити строк для подання позову.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 562 за справою про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2024 року за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, складену щодо ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму судового збору у розмірі 969, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова