Справа № 286/31/25
Суддя: Дубовик П. В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 286/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовика П.В.,

з секретарем Галенчик О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в судовому засіданні в залі суду адміністративну справу №286/31/25 за позовом ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області, м.Житомир, вул.Старий Бульвар,5/37 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом, у якому просив визнати постанову поліцейського СРПП відділу поліції №1 Коростенського РУП в Житомирській області серії ЕНА №3731124 від 26.12.2024 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, протиправною та скасувати, провадження по справі закрити. Мотивує свої вимоги тим, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням норм права, не проінформувавши про конкретну причину зупинення транспортного засобу, постанова є незаконною, у звязку з чим підлягає скасуванню з таких підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, не була дотримана процедура розгляду справи, а саме: не пред`явлено жодного доказу, правопорушення не зафіксовано у передбачений законодавством спосіб, не було надано можливості подати свої пояснення та інші докази.

Відповідач направив відзив на позовну заяву в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. На обґрунтування заперечень зазначено, що 26.12.2024 о 10 годині 36 хвилин по вулиці Шевченка м.Овруча Коростенського району Житомирської області під час керування транспортним засобом розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його в руках, чим порушив п.2.9д Правил дорожнього руху України, а тому поліцейським віділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. З відзиву на позов вбачається, що доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР є винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому твердження позивача спростовується матеріалами справи, зокрема постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, яка підтверджує порушення позивачем Правил дорожнього руху. Також, позивачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення ним вказаного правопорушення, розгляд справи відбувся формально без з`ясування і доведення обставини, які б свідчили про наявність в його діях ознак правопорушення, якого він не вчиняв, не пред`явлено жодного доказу, правопорушення не зафіксовано у передбачений законодавством спосіб, не надано можливості подати свої пояснення та інші докази, скористатись послугами адвоката. Звертає також увагу суду на тому, що перекладення відповідачем обов`язку доказування його винуватості протирічить положенням ч.2 ст.77 КАС, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно матеріалів справи, постановою серії ЕНА №3731124 від 26.12.2024 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме що він 26.12.2024 о 10 годині 36 хвилин по вулиці Шевченка м.Овруча Коростенського району Житомирської області під час керування транспортним засобом розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його в руках, чим порушив п.2.9д Правил дорожнього руху України (а.с.5).

Не погодившись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтова-ними, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність,зокрема, за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено:судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Як встановлено судом, працівниками поліції, окрім оскаржуваної постанови, не складалися жодні письмові матеріали взагалі.

Відповідно до листа відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області №61768-2025 від 18.03.2025, який був складений та направлений на виконання ухвали суду від 11.03.2025, останній жодних матеріалів щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП надати суду не зміг.

Відповідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 74 КАСУ).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п .2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, зясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Керуватися попереднім спостереженням певних подій за відсутності доказової бази така особа не має права.

Це повязано з тим, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністратив-ному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Однак, як слідує з матеріалів справи поліцейський при розгляді даної справи не повністю дотримався вищевказаного порядку розгляду справи, не прийняв від позивача пояснення, не надав йому можливість подати докази, заявити клопотання, не склав протокол про адміністративне правопрушення, не вручив позивачу його копію. Тобто поліцейський розглянув справу без оцінки доказів, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Про необхідність відібрання письмового пояснення від позивача також свідчить і той факт, що в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення останній зазначив, що він не погоджується з вчиненим правопорушенням, а отже поліцейський не з`ясував в чому саме полягає незгода позивача з постановою про його притягнення до адміністративної відповідальності, що свідчить про неповне та необ`єктивне дослідження посадовою особою всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, згідно ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Однак, в порушення зазначеної норми Закону про причину зупинки, а також про вчинення іншого правопорушення, що мало бути підставою для зупинки транспортного засобу, позивач після його зупинки працівниками поліції не повідомлявся, з доказами їх вчинення не ознайомлювався і доказів, що спростовують такі твердження позивача суду надано не було.

У своєму рішенні від 15.03.2019 Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

З огляду на зазначене, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції з порушенням вимог статті 35 Закону України «Про національну поліцію» без законної на те правової підстави, а тому відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (Fruit of the Poisonous Tree), сформульованої Європейським Судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», недопустимими є всі наступні докази, отримані внаслідок зупинки транспортного засобу, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт порушень Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 за які його слід було зупинити. Відповідачем не надано також доказів щодо наявності інших підстав, передбачених ч.1,2 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», за якими працівники поліції могли зупинити автомобіль під керуванням позивача.

Враховуючи вищезазначене, суддя вважає, що у посадових осіб відповідача не було обгрунтованих підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

За таких обставин, у разі зупинки транспортного засобу поліцейським без достатньої правової підстави та не повідомлення останнім позивача про причину зупинки його автомобіля, подальші вимоги пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса (договору) обов`язкового страхування та інші дії є незаконними. У зв`язку з вказаним та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими.

За змістом п. 8 статті 23 Закону України "Про національну поліцію" поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Разом з тим, це не є основною функцією цього центрального органу виконавчої влади. Головна функція поліції служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (стаття 1).

Реалізація цієї функції не може полягати виключно у поставленні мети притягнення особи до відповідальності, пріоритетними є підтримання публічної безпеки і порядку, забезпечення охорони прав і свобод людини.

З цією метою Національна поліції України здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

У даній конкретній справі, за відсутності конкретних доказів вини, більш доречним було б витрачання часу на заходи превентивної та профілактичної роботи. Натомість працівниками поліції вчинені дії, які були явно сумнівними з юридичної точки зору, виглядали небезсторонньо (упереджено), недобросовісно, нерозсудливо, без дотриманням принципу рівності перед законом, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте рішення.

Таким чином, оскаржувана постанова серії ЕНА №3731124 від 26.12.2024 є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим, підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені ч.1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на вищевказане, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку про задоволення даного позову, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3731124 від 26.12.2024 слід скасувати й провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. п.1 ч.1 ст.20, 44, 72, 77, 242, 246, 257-262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 287, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову поліцейського Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3731124 від 26.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління національної поліції в Житомирській області, юридична адреса місцезнаходження: вул.Старий Бульвар, 5/37, м.Житомир, Житомирської області, ЄДРПОУ-40108625.

Суддя: