Справа № 991/3297/25
Суддя: Широка К. Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 991/3297/25
Провадження 2-аз/991/10/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

15 квітня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:

головуючої судді Широкої К.Ю.,

суддів Саландяк О.Я., Олійник О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Міністерства юстиції України про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Міністерства юстиції України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, буд. 13; ) до ОСОБА_1 (остання відома зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції»,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшла адміністративна позовна заява Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про санкції».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву було передано колегії суддів у складі головуючої судді Широкої К. Ю., суддів Саландяк О.Я., Олійник О.В.

Разом з позовною заявою Міністерством юстиції України подано заяву про забезпечення позову.

15.04.2025 року Міністерством юстиції України подано заяву про зміну предмета позову (в частині), а також заяву про зміну прохальної частини заяви про забезпечення позову (в частині) у зв`язку з поданням заяви про зміну предмета позову (в частині).

Зі змісту заяви про забезпечення позову (з урахуванням змін її прохальної частини) вбачається, що Міністерство юстиції України звернулося до Вищого антикорупційного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про санкції», у виді стягнення в дохід держави активів, які належать ОСОБА_1 , а саме: 1) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); 2) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); 3) транспортного засобу марки SKODA ACTAVIA A5, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ; 4) транспортного засобу марки ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 ; 5) грошових коштів у розмірі 28 грн. 37 коп., що розміщені на рахунку НОМЕР_6 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; 6) грошових коштів у розмірі 15 грн. 53 коп., що розміщені на рахунку НОМЕР_7 в АТ «Укрексімбанк».

На переконання Міністерства юстиції України, станом на день подання позовної заяви до суду існують обгрунтовані підстави вважати, що активи, заявлені до стягнення в дохід держави у разі задоволення вищевказаної позовної заяви, мають ризик бути реалізованими ОСОБА_1 до завершення розгляду справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання остаточного рішення суду. Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року у справі № 761/27032/22 (провадження № 1-кс/761/15051/2022) накладено арешт на вищезазначені житлові будинки, які належать ОСОБА_1 . Однак, на сьогоднішній день в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про заборони їх відчуження відсутні, що створює умови для безперешкодного відчуження майна, яке у подальшому має бути стягнуто в дохід держави. Транспортні засоби, які належать ОСОБА_1 , під арештом не перебувають, що також свідчить про можливість їх вільного відчуження. Банківські рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 , були заблоковані за результатами вжиття Міністерством юстиції України відповідних заходів реагування, що, однак, не виключає можливості скасування блокування і списання грошових коштів.

З урахуванням вищевикладеного, Міністерство юстиції України у своїй заяві просило забезпечити позов шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , шляхом встановлення заборони Головному сервісному центру Міністерства внутрішніх справ України здійснювати будь-які реєстрації дії щодо транспортних засобів ОСОБА_1 , а також шляхом встановлення заборони АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «Державний експертно-імпортний банк України» списання (перерахування) грошових коштів ОСОБА_1 , що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на її ім`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 7 ст. 154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що подана заява про забезпечення адміністративного позову відповідає вимогам ст. 152 КАС України, внаслідок чого відсутні підстави для залишення її без розгляду. У свою чергу зміст поданої заяви, характер способу забезпечення позову, про застосування якого просить позивач, зміст спірних публічно-правових відносин, а також пред`явлених позовних вимог, сукупність наданих матеріалів - усе це у своїй сукупності надає суду можливість розглянути подану заяву без призначення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали поданої заяви про забезпечення адміністративного позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Перелік способів забезпечення адміністративного позову визначається у ч. 1 ст. 151 КАС України, у п. 4 якої зазначається про можливість забезпечення адміністративного позову шляхом забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. При цьому суд звертає увагу, що вказаний перелік є вичерпним, що підкреслює винятковість забезпечення позову як процесуального механізму та особливу його роль як гарантії прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача.

На додаток до цього у ч. 6 ст. 154 КАС України встановлюється, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дає можливість суду зробити висновок, що забезпечення адміністративного позову - це особливий та винятковий процесуальний механізм, яким створюються умови для ефективного та належного виконання майбутнього судового рішення по справі. При цьому застосування такого процесуального механізму дозволяється лише у чітко визначених процесуальним законодавством винятках, які пов`язані або 1) з очевидною протиправністю рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення ними прав, свобод, законних інтересів осіб; або 2) з тим, що невжиття відповідних заходів створить суттєві перешкоди або взагалі унеможливить виконання остаточного судового рішення по справі.

Відповідно до пункту 4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно Рекомендацій № R (89) 8 Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятих Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд (prima facie) наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Таким чином, суд, розглядаючи питання забезпечення адміністративного позову повинен виважено підходити до встановлення балансу між необхідністю забезпечення прав та свободи позивача у зв`язку з можливими невиконанням майбутнього судового рішення та правами, свободами, законними інтересами інших учасників справи чи осіб, щодо яких можуть мати вплив наслідки забезпечення позову, враховуючи при цьому винятковість та виключність заходів забезпечення позову як таких, що мають застосовуватися лише у крайньому випадку за наявності відповідних підстав.

Вищезазначене узгоджується і з Постановою КАС ВС від 11.01.2022 року у справі № 640/18852/21, в якій було зроблено висновок, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі № 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі № 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі № 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі № 640/9167/19.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 травня 2021 року у справі № 640/29749/20.

Судом встановлено, що рішенням РНБО «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 23.11.2023 року, яке введено в дію Указом Президента України № 773/2023 від 23.11.2023 року, відносно ОСОБА_1 (п. 33 Додатку № 1) строком на 10 років застосовано санкції, зокрема, у виді блокування активів. Відомості про застосування санкцій також внесено до Державного реєстру санкцій.

Застосування до фізичної особи санкції у виді блокування активів відповідно до ч. 1 ст. 5-1 ЗУ «Про санкції» дає підстави для звернення Міністерства юстиції України до Вищого антикорупційного суду з адміністративним позовом про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про санкції», а саме стягнення в дохід держави активів такої фізичної особи. Застосування санкції у виді стягнення в дохід держави активів фізичної особи має винятковий характер та може бути застосована лише щодо фізичних та юридичних осіб, які своїми діями створили суттєву загрозу національній безпеці, суверенітету чи територіальній цілісності України (в тому числі шляхом збройної агресії чи терористичної діяльності) або значною мірою сприяли (в тому числі шляхом фінансування) вчиненню таких дій іншими особами, у тому числі до резидентів у розумінні Закону України "Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів".

Вищевикладені положення чинного законодавства підкреслюють також виняткову важливість остаточного судового рішення про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про санкції», та необхідність створення умов, за яке таке рішення буде повністю, своєчасно та без додаткових ускладнень виконано.

Таким чином, виконання можливого рішення суду про застосування відносно ОСОБА_1 санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про санкції», передбачає необхідність збереження за ОСОБА_1 її активів. В противному випадку це позбавить судове рішення будь-якої правової цінності.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать наступні об`єкти нерухомості: 1) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); 2) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року у справі № 761/27032/22 (провадження № 1-кс/761/15051/2022) на вищезазначене нерухоме майно було накладено арешт.

Разом з тим, згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на момент вирішення питання про забезпечення позову вищезазначені житлові будинки не обтяжені забороною відчуження, не перебувають під арештом, будь-які обмеження у праві розпорядження вказаним майном не зареєстровані.

У практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (пункт 98 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13).

Крім того, у постанові ВП ВС від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17 зроблено висновок, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Таким чином, відсутність реєстрації заборони відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , створює правові можливості для безперешкодного і неодноразового відчуження такого майна як на користь добросовісних, так і недобросовісних набувачів. Вказані обставини можуть істотно ускладнити стягнення таких активів в дохід держави, у разі застосування до ОСОБА_1 відповідної санкції.

У будь-якому випадку суд зазначає про те, що попереднє накладення арешту у кримінальному провадженні не виключає можливості застосування інституту забезпечення позову в справах про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про санкції».

З відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також листа Головного сервісного центру МВС № 31/13970/15808/2024 від 24.05.2024 року судом встановлено, що ОСОБА_1 також належить рухоме майно у виді транспортних засобів: 1) марки SKODA ACTAVIA A5, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ; 2) марки ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 . Транспортні засоби не перебувають під забороною відчуження, внаслідок чого ОСОБА_1 так само не позбавлена можливості здійснити розпорядження вказаним майном на користь третіх осіб, що так само може унеможливити виконання рішення суду про застосування санкції, якщо таке буде ухвалено.

Крім того, суд враховує, що листом № 31/13970/15808/2024 від 24.05.2024 року Головний сервісний центр МВС зазначив, що встановлення заборони на відчуження вказаних транспортних засобів буде здійснено на підставі ухвали слідчого судді або суду, постановленими відповідно до положень КПК України. Тобто, всупереч заходам, що були вжиті Міністерством юстиції України, заборона їх відчуження не була зареєстрована у встановленому законом порядку.

У свою чергу, з листа Національного банку України № 25-0005/1024/БТ від 06.01.2025 року судом встановлено, що ОСОБА_1 має банківські рахунки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «Державний експортно-імпортний банк України».

З листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-250113/5392-БТ вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок НОМЕР_6 , залишок грошових коштів на рахунку становить 28 грн. 37 коп.

З листа АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № БТ/0025800/228-25 від 17.01.2025 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок НОМЕР_8 , на якому відсутній залишок грошових коштів, а також банківський рахунок НОМЕР_7 , залишок грошових коштів на якому становить 15 грн. 53 коп.

Таким чином, судом підтверджено належність ОСОБА_1 активів, стягнення в дохід держави яких стосуються позовні вимоги, а також підтверджено, що заходи забезпечення позову не виходять за межі пред`явлених позовних вимог.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач, будучи обізнаним про адміністративний позов про застосування санкції у вигляді стягнення в дохід держави активу, який йому належить, за відсутності будь-яких обтяжень на таке майно, може вільно вчинити дії з відчуження такого майна.

З урахуванням цього, суд дійшов до висновку про необхідність вжити заходи забезпечення позову з метою збереження існуючого становища до ухвалення остаточного рішення у справі. Важливо зазначити, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та гарантує ефективність судового захисту у разі задоволення цього позову та відповідає вимогам процесуального закону. Відтак, незалежно від результатів вирішення цього спору, вжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову не в змозі завдати істотної шкоди існуючим правам та вплинути на господарську діяльність товариств.

Судом також прийнято до уваги співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач (забезпечення можливості стягнення активів в дохід держави для відшкодування збитків завданих військовою агресією РФ та для інших потреб) із наслідками вжиття заходів забезпечення позову. Відтак, з урахуванням цих інтересів, суд вбачає реальну доцільність вжиття заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що позивачем належним чином достатньо обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам як державі в особі Міністерства юстиції України, так і для інших осіб (можливих набувачів майна, яке може бути стягнуто в дохід держави) до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав свобод та інтересів у майбутньому.

У випадку відчуження нерухомого майна, власником майнових прав на яке є відповідач, до прийняття кінцевого рішення у справі, це може спричинити значні складнощі для повернення існуючого становища.

Суд вважає вказані у заяві заходи забезпечення позову розумними та адекватними, а також такими, що забезпечать збалансованість інтересів сторін, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про достатність вказаних підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Ухвала суду стосовно вжиття таких тимчасових заходів жодним чином не повинна мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено по суті.

На підставі викладеного, дослідивши зміст заяви позивача та матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника та необхідність їх задоволення.

Частиною 1 статті 156 КАС України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Міністерства юстиції України про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Міністерства юстиції України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, буд. 13; ) до ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції» - задовольнити.

Вжити у справі заходи забезпечення адміністративного позову.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо нерухомого майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Заборонити Головному сервісному центру Міністерства внутрішніх справ України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Лук`янівська, буд. 62; ) здійснювати перереєстрацію прав (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо транспортних засобів, які належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме:

- транспортного засобу марки SKODA ACTAVIA A5, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, VIN НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_3 ;

- транспортного засобу марки ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_4 , зеленого кольору, VIN НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_5 .

Заборонити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (адреса місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д; ) здійснювати списання (перерахування) грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), у розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 37 копійок, які розміщені на її банківському рахунку НОМЕР_6 .

Заборонити АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (адреса місцезнаходження: місто Київ, вул. Антоновича, будинок 127; ) здійснювати списання (перерахування) грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), у розмірі 15 (п`ятнадцять) гривень 53 копійки, які розміщена на її банківському рахунку НОМЕР_7 .

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню. Ухвала може бути пред`явлена до виконання у порядку та спосіб, що встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Строк пред`явлення ухвали до виконання три місяці, тобто до 15.07.2025 року.

Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали є Міністерство юстиції України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, 01001, ), а боржниками органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, державні реєстратори прав на нерухоме майно, державні реєстратори органів місцевого самоврядування, особи, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Лук`янівська, буд. 62; ), АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (адреса місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д; ), АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (адреса місцезнаходження: місто Київ, вул. Антоновича, будинок 127; ).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя-доповідач: Широка К.Ю.

Судді: Саландяк О.Я.

Олійник О.В.