Справа № 360/1407/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року справа №360/1407/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 360/1407/24 (головуючий суддя І інстанції - Качанок О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, та виділено у самостійне провадження вимоги ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду про:

- визнання протиправними дій Донецького окружного адміністративного суду щодо ненадання позивачу частини невикористаної щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів за період з 04.06.2014 по 03.06.2015, за заявою від 12 червня 2024 року;

- визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 93/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду";

- зобов`язання Донецького окружного адміністративного суду нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки - 163 робочих днів, щорічної додаткової відпустки - 152 календарних днів, виходячи з середнього заробітку, розрахованого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн та з утриманням виплачених 03.07.2024 сум компенсації.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 13.05.2009 по 28.06.2024 працював на посаді судді Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.06.2024 № 1950/0/15-24 його звільнено з посади судді у відставку.

Наказом Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 93/К-г позивача відраховано зі штату суду. Остаточний розрахунок проведено 03.07.2024.

Перед звільненням, 12.06.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання частини додаткової щорічної відпустки з 18.06.2024 тривалістю 15 календарних днів за період з 04.06.2014 по 03.06.2015. Отриману у 2017 році компенсацію за надану відпустку позивач запропонував утримати з належних йому виплат.

Відповідач відмовив у наданні відпустки, підстава відмови - виплата у 2017 році компенсації за ці дні на підставі наказу відповідача від 08.12.2017 № 279/К-г.

Відповідач також відмовив повернути таку компенсацію для поновлення цієї та інших відпусток у обліку, зазначивши, що виплачені суми не підлягають поверненню.

Позивач звернувся до відповідача з іншою заявою про надання відпустки з 10.06.2024, яка була задоволена та згідно з наказом від 10.06.2024 № 85/В-г надана щорічна основна відпустка за період з 11.06.2023 по 10.06.2024.

Відмова у наданні відпустки за заявою від 12.06.2024 є протиправною.

Відповідач також неправильно визначив кількість невикористаних днів відпустки у наказі від 28 червня 2024 року № 93/К-г.

Так, рішенням суду у справі № 805/139/18-а наказ відповідача від 08 грудня 2017 року № 279/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду", яким серед іншого була передбачена виплата компенсації за невикористані дні відпусток за період 2014 - 2017 років, визнаний протиправним та скасований.

11.04.2019 Донецьким окружним адміністративним судом прийнятий наказ № 44/К-г про поновлення позивача на посаді судді Донецького ОАС з 08.12.2017.

Отже, з набранням законної сили рішенням суду про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 08 грудня 2017 року № 279/К-г, передбачена ним виплата компенсації вважається такою, що здійснена без належних правових підстав, однак, з огляду на норми статті 1215 ЦК України, ця компенсація не підлягає поверненню.

Водночас та обставина, що виплачена компенсація відпустки не підлягає поверненню, не може вважатися підставою для позбавлення позивача законного права на відпочинок.

Через незаконну відмову у наданні додаткової щорічної відпустки за період з 04.06.2014 по 03.06.2015 позивачем була використана відпустка за період з 11.06.2023 по 11.06.2024 згідно з наказом відповідача від 10.06.2024 № 85, що вплинуло на зазначену у наказі відповідача від 28 червня 2024 року № 93/К-г кількість днів невикористаних відпусток та зменшило розмір компенсації, яку фактично позивач отримав при звільненні у 2024 році.

До невикористаної частини відпустки відповідачем безпідставно не включено основну щорічну відпустку за період: 11.06.2014 - 10.06.2015 - 18 робочих днів, 11.06.2015 - 10.06.2016 - 30 робочих днів, 11.06.2016 - 10.06.2017 - 30 робочих днів, 11.06.2017 - 08.12.2017 - 15 робочих днів, всього 93 робочих днів та щорічну додаткову відпустку за період: 04.06.2014 - 03.06.2015 - 15 календарних днів, 04.06.2015 - 03.06.2016 - 15 календарних днів, 04.06.2016 - 03.06.2017 - 15 календарних днів, 04.06.2017 - 03.06.2018 - 15 календарних днів, всього 60 календарних днів.

Відтак, протиправне не включення днів відпусток, що зазначені у скасованому судом наказі відповідача від 08 грудня 2017 року № 279/К-г до складу невикористаних відпусток у 2024 році, призвело до неправильного визначення їх кількості.

Замість 163 робочих днів (70+93) основної відпустки та 152 календарних днів (92+60) додаткової відпустки у наказі відповідача від 28 червня 2024 року № 93/К-г зазначено 70 робочих та 92 календарних днів.

Також компенсація невикористаної відпустки, яка передбачена наказом відповідача від 28 червня 2024 року № 93/К-г, розрахована невірно.

Виходячи з протиправно встановленого законами про Державний бюджет України у 2021 - 2024 роках обмеженнями прожиткового мінімуму, що застосовується при визначенні посадового окладу судді, позивачу виплачена компенсація невикористаних днів відпустки при виході у відставку у розмірі меншому, ніж передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Донецького окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки - 70 робочих днів, щорічної додаткової відпустки - 92 календарних днів, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язано Донецький окружний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки - 70 робочих днів, щорічної додаткової відпустки - 92 календарних днів, виходячи із середнього заробітку, розрахованого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році - 2684,00 гривні, у 2024 році - 3028,00 гривень, із урахуванням норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (зі змінами), враховуючи виплачені суми компенсації та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Стаття 2 ЗУ «Про відпустки» забороняє заміну відпустки грошовою компенсацією без бажання працівника. Підстави, що виправдовували таку виплату (звільнення з ініціативи роботодавця), юридично не мали місця, оскільки відповідні дії роботодавця визнані судом протиправними.

Отже, право позивача на відпустку в 2017 році було протиправно, без його згоди, замінено на грошову компенсацію.

Суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин постанову Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/5416/19 через відмінність об`єкта правового регулювання та умов застосування правових норм.

Спірним у справі за позовом ОСОБА_1 є заміна права на відпустку її грошовою компенсацією без згоди робітника. З цього приводу наявні правові висновки, викладені Вищим адміністративним судом України в постанові від 07.03.2017 року у справі № К/800/20576/16, що виплата роботодавцем грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки при незаконному звільненні з роботи не може позбавити гарантованого права на відпочинок поновленого на роботі працівника, який виявив бажання скористатися цим правом.

Отже, в зв`язку з безпідставною виплатою компенсації за невикористану відпустку законом прямо не передбачено припинення обов`язку роботодавця з надання відпустки. Такий обов`язок поновлюється з моменту, коли наказ про виплату компенсації скасовується судом незалежно від того, чи підлягає поверненню отримана компенсація.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП "Діловодство спеціалізованого суду".

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему "Електронний суд" матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі "Електронний суд".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорта громадянина України, картки фізичної особи - платника податків.

Указом Президента України від 13.05.2009 № 318/2009 ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 25 лютого 2014 року № 85/бо-14 рекомендовано ОСОБА_1 для обрання на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10.10.2017 № 3219/0/15-17 відмовлено у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду.

Наказом Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 № 279/К-г позивача відраховано зі штату Донецького окружного адміністративного суду 08 грудня 2017 року в зв`язку з припиненням повноважень судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 10 жовтня 2017 року № 3219/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення на посаду судді.

Відповідно до пунктів 2 та 3 цього наказу вказано виплатити ОСОБА_1 : компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 11.06.2014 по 10.06.2015 тривалістю 18 робочих днів, щорічну основну відпустку за період роботи з 11.06.2015 по 10.06.2016 тривалістю 30 робочих днів, щорічну основну відпустку за період роботи з 11.06.2016 по 10.06.2017 тривалістю 30 робочих днів, частину щорічної основної відпустки за період роботи з 11.06.2017 по 08.12.2017 тривалістю 15 робочих днів; компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2014 по 03.06.2015 тривалістю 15 календарних днів, щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2015 по 03.06.2016 тривалістю 15 календарних днів, щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2016 по 03.06.2017 тривалістю 15 календарних днів, щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2017 по 03.06.2018 тривалістю 15 календарних днів.

Не погодившись з наказом позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 у справі № 805/139/18-а, яке набрало законної сили 05.06.2019, визнати протиправною відмову Донецького окружного адміністративного суду у наданні відпустки ОСОБА_1 за заявою від 07 грудня 2017 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 року № 279/К-г «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді судді в штаті Донецького окружного адміністративного суду з 8 грудня 2017 року.

Стягнуто з Донецького окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 середній заробіток (суддівську винагороду) за час вимушеного прогулу за період з 09 грудня 2017 року по 29 березня 2019 року у розмірі 244 597,80 грн з відрахуванням обов`язкових податків та платежів до бюджету.

Наказом Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2019 № 44/К-г скасовано наказ від 08.12.2017 № 279/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду", поновлено ОСОБА_1 на посаді судді Донецького окружного адміністративного суду з 08 грудня 2017 року.

Листом Донецького окружного адміністративного суду від 13.08.2024 № 2-39/352/24 на запит позивача від 02.08.2024 щодо розміру та дати виплати компенсації невикористаної частини відпустки на підставі наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 № 279/К-г повідомлено, що розмір компенсації невикористаної частини відпустки на підставі наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 № 279/К-г - 89 785,90 грн. Дата виплати компенсації невикористаної частини відпустки на підставі наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 № 279/К-г - 19 грудня 2017 року.

Згідно відомості про нарахування за грудень 2017 року (Список № 60 (10004/0570)) ОСОБА_1 (код ДРФО НОМЕР_1 ) нараховано 89 785,90 грн.

Виписка по рахунках 19.12.2017 (дата формування 20.12.2017) підтверджує здійснення платежу в сумі 89 785,90 грн (розрахункові за грудень 2017).

Також, в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 164 від 18.12.2017 про перерахування коштів у сумі 89 785,90 грн.

Позивачу після поновлення в штаті суду з 08.12.2017 за період з 09.12.2017 по 10.06.2024 надавались щорічна основна та додаткова відпустки.

За змістом наказу відповідача від 10.06.2024 № 85/В-г "Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 " позивачу надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 11.06.2023 по 10.06.2024 тривалістю 6 робочих днів (8 календарних днів ) з 10 червня 2024 до 17 червня 2024 року.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.06.2024, у якій просив утримати з належних до виплати сум заробітної плати (суддівської винагороди) та прирівняних до неї виплат, повну суму компенсації, отриману на підставі наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2017 № 279/К-г; поновити у обліку відпусток, що надаються працівникам, невикористані за період з 04.06.2014 по 03,06.2018 дні основної та додаткової відпусток; надати частину щорічної додаткової відпустки за період з 04.06.2014 по 03.06.2015 тривалістю 15 календарних днів з 18.06.2024.

За наслідками розгляду вказаної заяви відповідач листом від 17.06.2024 № 02-39/267/24 повідомив наступне.

"08.12.2017 виданий наказ голови Донецького окружного адміністративного суду № 279/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Донецького окружного адміністративного суду" у зв`язку із припиненням повноважень судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 10.10.2017 № 3219/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президенту України про призначення на посаду судді.

За цим наказом суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду, на його користь у встановленому порядку нараховано та виплачено компенсацію у розмірі 109 600 грн за невикористані частини: основної щорічної відпустки за період: з 11.06.2014 по 08.12.2017 (у кількості 93 днів) та додаткової відпустки з період; з 04.06.2014 по 03.06.2018 (у кількості 60 днів).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 по справі № 805/139/18-а, яке набрало законної сили 05.09.2019, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду "Про поновлення ОСОБА_1 " від 11.04.2019 № 44/К-г скасовано наказ від 08 грудня 2017 року № 279/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду", ОСОБА_1 поновлено на посаді судді в штаті Донецького окружного адміністративного суду з 8 грудня 2017 року.

29.03.2019 під час розгляду справи № 805/139/18-а, суд першої інстанції не ухвалював рішення про повернення нарахованої та сплаченої позивачеві компенсації за невикористані частини: основної щорічної відпустки за період з 11.06.2014 по 08.12.2017 (у кількості 93 днів) та додаткової відпустки за період з 04.06.2014 по 03.06.2018 (у кількості 60 днів).[...]

Відрахування із заробітної плати суми правомірно нарахованої та отриманої компенсації за невикористані частини відпусток, у тому числі за ініціативи працівника, не передбачено приписами чинного законодавства України.

Аналогічне положення дублюється у листі Міністерства праці та соціальної політики "Щодо права підприємства стягнути з поновленого на роботі за рішенням суду працівника вихідну допомогу, яка була виплачена йому при звільненні, і грошову компенсацію за невикористану відпустку" від 08.01.2009 № 1/06/186-09.

Ті ж самі положення містяться у листі Міністерства праці та соціальної політики "Про поновлення працівника на роботі" від 28.10.2016 № 1500/13/84-16. Якщо при звільненні, визнаному судом незаконним, працівнику була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, то після поновлення його на роботі права на використання цих днів відпустки він не має. Також не передбачено повернення працівником виплачених йому коштів за відпустку при звільненні."

Отже, відповідачем відмовлено в задоволенні заяви позивача від 12.06.2024.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.06.2024 № 1950/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 93/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду" відраховано ОСОБА_1 зі штату Донецького окружного адміністративного суду 28 червня 2024 року, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 25 червня 2024 року № 1950/0/15-24 про звільнення з посади судді, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

В пунктах 2, 3 цього наказу зазначено:

- виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 11.06.2019 по 10.06.2020 тривалістю 1 робочий день, невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 11.06.2021 по 10.06.2022 тривалістю 14 робочих днів, невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 11.06.2022 по 10.06.2023 тривалістю 30 робочих днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 11.06.2023 по 10.06.2024 тривалістю 24 робочі дні, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 11.06.2024 по 28.06.2024 тривалістю 1 робочий день;

- виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної додаткової відпустки за період роботи з 04.06.2018 по 03.06.2019 тривалістю 2 календарні дні; невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2019 по 03.06.2020 тривалістю 15 календарних днів; невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2020 по 03.06.2021 тривалістю 15 календарних днів; невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2021 по 03.06.2022 тривалістю 15 календарних днів; невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2022 по 03.06.2023 тривалістю 15 календарних днів; невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2023 по 03.06.2024 тривалістю 15 календарних днів; невикористану щорічну додаткову відпустку за період роботи з 04.06.2024 по 28.06.2024 тривалістю 15 календарних днів.

Повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні від 18.08.2024 № 03-30/353/24 свідчить, що ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням нараховано та виплачено суми, наведені в ньому, з окладу 69 366,0 грн. При цьому, у липні 2024 року нараховано компенсацію відпустки за 70 днів в сумі 400 589,0 грн та за 92 дні у сумі 526 488,40 грн.

Розрахунковим листом за липень 2024 року підтверджується нарахування ОСОБА_1 компенсації відпустки у вказаній кількості та сумі з окладу 69 366,0 грн.

Тобто, при визначенні базового розміру посадового окладу судді ОСОБА_1 застосовувався показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 грн, що визначений статтею 7 законів України про Державний бюджет України на відповідний рік, а не в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на початок календарного року

Не погоджуючись з відмовою відповідача у наданні відпустки за заявою від 12.06.2024 та в цілому з невизнанням відповідачем права на відпустки за період 2014 - 2017 роки, відповідно і з правильністю визначення кількості невикористаних днів відпустки в наказі від 28.06.2024 № 93/К-г, з нарахуванням компенсації за невикористані відпустки при відрахуванні зі штату, а також із правильністю нарахування компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, обчисленої із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, виходив з того, що позивач не має права на відпустку після поновлення на посаді, за яку йому вже виплатили компенсацію.

До спірних правовідносин суд першої інстанції застосував правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 420/5416/19, та надав оцінку не застосування до спірних правовідносин висновків, викладених Вищим адміністративним судом України в постанові від 07.03.2017 у справі № 821/500/16 (К/800/20576/16).

Оцінка суду.

Статтею 136 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402) встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Відповідно до статтею 4 Закону № 504/96-ВР встановлюються такі види відпусток:

щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки:

відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);

відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);

відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону);

додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно зі статтею 5 Закону № 504/96-ВР тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України, а також трудовим та/або колективним договором і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

На підставі частин першої та третьої статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 504/96-ВР щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно з пунктом 1,2 частини першої статті 9 Закону № 504/96-ВР до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову.

На підставі частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (аналогічні положення містяться у частині першій статті 83 КЗпП України).

Як визначено частинами першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що поновлення на посаді працівника, звільнення якого відбулося без законної підстави, має означати, що період вимушеного прогулу, спричинений цим незаконним/неправомірним звільненням, зараховується до стажу, який дає право на щорічну основну відпустку.

Період вимушеного прогулу при незаконному звільненні визначається датою звільнення працівника і датою видання розпорядчого акта (наказу) про його поновлення. При цьому період вимушеного прогулу не охоплюється періодом роботи до звільнення працівника.

Якщо у зв`язку зі звільненням, яке згодом визнане таким, що відбулося незаконно/неправомірно, працівникові виплатили грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (які він мав право використати на день звільнення), то після поновлення на роботі/посаді цей працівник - якщо він отримав грошову компенсацію - має право використати щорічну відпустку тільки за період вимушеного прогулу, але не за період роботи до звільнення, за який йому виплатили грошову компенсацію.

Водночас, грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток, яку виплатили працівникові при звільненні, не підлягає поверненню після поновлення цього працівника на роботі/посаді.

При цьому, поновлення на роботі/посаді працівника не нівелює цієї (виплаченої) грошової компенсації й не "відновлює" права на використання щорічної відпустки, за яку працівник отримав грошову компенсацію при звільненні.

Отже, якщо працівник отримав грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, то використати ці, раніше компенсовані, дні відпусток він вже не може, зокрема, і після поновлення на роботі/посаді.

Такий висновок щодо можливості використання днів щорічної відпустки, за які працівнику виплачена грошова компенсація при поновленні на роботі/посаді після незаконного звільнення викладений Верховним Судом в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 420/5416/19 у подібних правовідносинах і ця справа є релевантною до спірних правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що при відрахуванні позивача зі штату Донецького окружного адміністративного суду 08 грудня 2017 року на підставі наказу від 08.12.2017 № 279/К-г відповідач виплатив йому грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки у кількості 93 робочі дні та 60 календарних днів у сумі 89 785,90 грн.

На виконання рішення суду у справі № 805/139/18-а відповідач видав наказ від 11.04.2019 № 44/К-г, яким скасовано наказ від 08.12.2017 № 279/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду", позивача поновлено на посаді судді Донецького окружного адміністративного суду з 08 грудня 2017 року.

Рішенням суду у справі № 805/139/18-а стягнуто з Донецького окружного адміністративного суду на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить період з 09 грудня 2017 року по 29 березня 2019 року.

Таким чином, оскільки позивач отримав грошову компенсацію за щорічні відпустки при звільненні 08.12.2017 (за 93 робочих та 60 календарних днів), тобто за період роботи до звільнення, то він має право на відпустки з 09.12.2017, після поновлення на посаді.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Донецького окружного адміністративного суду щодо ненадання позивачу частини невикористаної щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів за період з 04.06.2014 по 03.06.2015, за заявою від 12 червня 2024 року.

Є неприйнятими доводи апелянта, що право позивача на відпустку в 2017 році було протиправно, без його згоди, замінено на грошову компенсацію, а підстави що виправдовували таку виплату (звільнення з ініціативи роботодавця), юридично не мали місця, оскільки відповідні дії роботодавця визнані судом протиправними, з огляду на наступне.

Як свідчить рішення суду у справі № 805/139/18-а предметом спору у цій справі було визнання протиправною відмови у наданні відпустки, визнання протиправним та скасування наказу від 08 грудня 2017 року № 279/К-г, поновлення на посаді судді в штаті Донецького окружного адміністративного суду, стягнення середнього заробітку (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу.

Проте, судом не досліджувалося питання та не надавалася оцінка правомірності виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток до 08.12.2017, тобто до дати виключення позивача зі штату Донецького окружного адміністративного суду, отже є безпідставними доводи позивача, що рішенням суду визнано протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу компенсації замість невикористаних днів відпусток.

Не є застосовними до спірних правовідносин висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в постанові від 07.03.2017 у справі № 821/500/16, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верхового Суду.

Крім того, у справі № 821/500/16 висновки ухвалені за інших фактичних обставин, відповідно до яких суд вказав на безпідставність висновків судів попередніх інстанцій саме про право на відпустки в кількості днів, розрахованих пропорційно до періоду вимушеного прогулу, оскільки це суперечить вимогам ч.ч. 4,9 ст. 10 Закону № 504/96-ВР, а саме щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року; щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

До того ж, у справі № 821/500/16 спір виник з приводу відмови роботодавця у наданні відпустки відразу після поновлення на посаді, тобто після вимушеного прогулу.

Проте, в справі, що розглядається, після поновлення позивача на посаді йому надавалися відпустки (за робочий період після поновлення), тобто позивач не був позбавлений права на відпустки після поновлення на посаді.

Щодо визнання протиправними та скасування пунктів 2 та 3 наказу Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 93/К-г "Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду" суд зазначає, що обґрунтовуючи в цій частині позовні вимоги, позивач зазначав, що незаконна відмова позивачу у наданні додаткової щорічної відпустки за період з 04.06.2014 по 03.06.2015 вплинула на визначення відповідачем кількості днів невикористаних відпусток, як наслідок, зменшено розмір компенсації за невикористані відпустки, яку фактично позивач отримав при звільненні у 2024 році.

Проте, як вже встановлено судом, оскільки позивач отримав грошову компенсацію за щорічні відпустки при звільненні 08.12.2017 (за 93 робочих та 60 календарних днів), тобто за період роботи до звільнення, то йому не може бути повторно виплачена грошова компенсація за ці дні відпусток при звільненні у червні 2024 року.

Тому не підлягає перерахунку компенсація за дні відпусток (щорічної основної та додаткової), яка виплачена на підставі наказу від 08.12.2017 № 279/К-г.

Як свідчать матеріали справи на час відрахування позивача зі штату Донецького окружного адміністративного суду на підставі наказу від 28.06.2024 № 93-К-г у позивача невикористаними залишились 70 робочих днів щорічної основної відпустки та 92 календарних днів щорічної додаткової відпустки і відповідачем саме за цю кількість днів розраховано компенсацію за невикористані дні відпустки, тому є правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування пунктів 2 та 3 наказу Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 93/К-г.

За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 360/1407/24 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 360/1407/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 14 квітня 2025 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв