Справа № 420/19161/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19161/24

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В. Дата і місце ухвалення: 22.01.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.02.1985р. з 01.01.1992р. по 29.07.1995р. в управлінні технологічного транспорту НГДУ «Повхнафта», з 31.08.1995р. по 26.10.1995р. в муніципальному підприємстві «Когельмське грузове автотранспортне підприємство», з 14.11.1995р. по 25.06.1996р. в нафтогазодобувающому управлінні «Дружбанафта» АООТ «Лукойл-Когалимнафтогаз», з 29.06.1996р. по 12.01.1999р. в ТОВ «Моноліт», з 26.01.1999р. по 02.06.2000р. в управлінні виробничо-технічного обслуговування і комплектації обладнання ТПП «Когалимнафтогаз», з 18.07.2000р. по 02.03.2002р. в ТОВ «Лукойл-АИК», та призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №66 від 09.05.2024р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області, ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.02.1985р. з 01.01.1992р. по 29.07.1995р. в управлінні технологічного транспорту НГДУ «Повхнафта», з 31.08.1995р. по 26.10.1995р. в муніципальному підприємстві «Когельмське грузове автотранспортне підприємство», з 14.11.1995р. по 25.06.1996р. в нафтогазодобувающому управлінні «Дружбанафта» АООТ «Лукойл-Когалимнафтогаз», з 29.06.1996р. по 12.01.1999р. в ТОВ «Моноліт», з 26.01.1999р. по 02.06.2000р. в управлінні виробничо-технічного обслуговування і комплектації обладнання ТПП «Когалимнафтогаз», з 18.07.2000р. по 02.03.2002р. в ТОВ «Лукойл-АИК», та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.05.2024р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при досягненні 60-річного віку 01.05.2024р. він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідну заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області та рішенням №66 від 09.05.2024р. йому відмовлено у призначені пенсії з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу 31 рік. Таке рішення ОСОБА_1 вважає незаконним та зазначає, що відповідачем протиправно не враховано до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992р. по 29.07.1995р. в управлінні технологічного транспорту НГДУ «Повхнафта», з 31.08.1995р. по 26.10.1995р. в муніципальному підприємстві «Когельмське грузове автотранспортне підприємство», з 14.11.1995р. по 25.06.1996р. в нафтогазодобувающому управлінні «Дружбанафта» АООТ «Лукойл-Когалимнафтогаз», з 29.06.1996р. по 12.01.1999р. в ТОВ «Моноліт», з 26.01.1999р. по 02.06.2000р. в управлінні виробничо-технічного обслуговування і комплектації обладнання ТПП «Когалимнафтогаз», з 18.07.2000р. по 02.03.2002р. в ТОВ «Лукойл-АИК», записи щодо яких містяться в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 15.02.1985р. та підтверджуються наданими уточнюючими довідками.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області №66 від 09.05.2024р. щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.02.1985р.: з 01.01.1992р. по 29.07.1995р. в управлінні технологічного транспорту НГДУ «Повхнафта», з 31.08.1995р. по 26.10.1995р. в муніципальному підприємстві «Когельмське грузове автотранспортне підприємство», з 14.11.1995р. по 25.06.1996р. в нафтогазодобувающому управлінні «Дружбанафта» АООТ «Лукойл-Когалимнафтогаз», з 29.06.1996р. по 12.01.1999р. в ТОВ «Моноліт», з 26.01.1999р. по 02.06.2000р. в управлінні виробничо-технічного обслуговування і комплектації обладнання ТПП «Когалимнафтогаз», з 18.07.2000р. по 02.03.2002р. в ТОВ «Лукойл-АИК», та призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01.05.2024р., зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.02.1985р.: з 01.01.1992р. по 29.07.1995р. в управлінні технологічного транспорту НГДУ «Повхнафта», з 31.08.1995р. по 26.10.1995р. в муніципальному підприємстві «Когельмське грузове автотранспортне підприємство», з 14.11.1995р. по 25.06.1996р. в нафтогазодобувающому управлінні «Дружбанафта» АООТ «Лукойл-Когалимнафтогаз», з 29.06.1996р. по 12.01.1999р. в ТОВ «Моноліт», з 26.01.1999р. по 02.06.2000р. в управлінні виробничо-технічного обслуговування і комплектації обладнання ТПП «Когалимнафтогаз», з 18.07.2000р. по 02.03.2002р. в ТОВ «Лукойл-АИК».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 22.01.2025р. з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що з прийняттям рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії функції ГУ ПФУ у Львівській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії вичерпано.

Також, апелянт посилається на те, що з 01.01.2023р. припинено участь Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., а тому до узгодження відповідного нормативно-правового акту відсутні підстави зарахування стажу роботи ОСОБА_1 , набутого на території вказаної держави.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що виконання судового рішення за умов воєнного стану призведе до додаткового фінансового навантаження на бюджет Пенсійного Фонду, а також видаткову частину Державного бюджету України та, відповідно, спричинить перевитрачання коштів бюджету.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 01.05.2024р. про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.п.4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №66 від 09.05.2024р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу - 31 рік.

У рішенні зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

При цьому, згідно вказаного рішення, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди його роботи в Російській Федерації з 01.01.1992р. по 29.07.1995р., з 31.08.199р. по 26.10.1995р., з 14.11.1995р. по 25.06.1996р., з 09.06.1996р. по 12.01.1999р., 26.01.1999р. по 02.06.2000р. та з 18.07.2000р. по 02.03.2002р., згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.02.1985р., оскільки відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 23.12.2022р. до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991р.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що трудовою книжкою позивача, копія якої наявна в матеріалах справи та дійсність якої не ставиться під сумнів відповідачами, підтверджується факт роботи ОСОБА_1 на території Російської Федерації у спірні періоди, які не враховані до страхового стажу ГУ ПФУ у Львівській області. За висновками суду, оскільки позивач працював у Російській Федерації в той час, коли Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. була чинною, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації, набутий до часу набрання чинності Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022р. №2783-IX та постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)

Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.02.1985р., в якій містяться записи про період його роботи з 01.01.1992р. по 29.07.1995р. в управлінні технологічного транспорту НГДУ «Повхнафта», з 31.08.1995р. по 26.10.1995р. в муніципальному підприємстві «Когельмське грузове автотранспортне підприємство», з 14.11.1995р. по 25.06.1996р. в нафтогазодобувающому управлінні «Дружбанафта» АООТ «Лукойл-Когалимнафтогаз», з 29.06.1996р. по 12.01.1999р. в ТОВ «Моноліт», з 26.01.1999р. по 02.06.2000р. в управлінні виробничо-технічного обслуговування і комплектації обладнання ТПП «Когалимнафтогаз», з 18.07.2000р. по 02.03.2002р. в ТОВ «Лукойл-АИК», тобто на підприємствах, які знаходяться на території Російської Федерації.

Відмовляючи в зарахуванні відповідного періоду роботи позивача до страхового стажу ГУ ПФУ у Львівській області виходило з того, що відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 23.12.2022р. до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991р.

Дійсно, 01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022р. і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., №46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст.162).

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022р., якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду №1-рп/99 від 09.02.1999р. щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі №820/5348/17 зазначив, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022р., а положення Постанови №1328 - з 02.12.2022р.

Разом з цим, в силу положень частини другої статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, набутого особою, до ухвалення відповідних рішень.

На час набуття позивачем трудового стажу у спірний період вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором.

Отже, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області №66 від 09.05.2024р. про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання органу ПФУ зарахувати період роботи в РФ до стажу, що дає право на призначення пенсії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, зокрема прийняття відповідного рішення, оскільки прийняттю такого рішення передує дослідження та аналіз відповідного стажу роботи особи, що звернулася за призначенням пенсії; перевірка та оцінка наданих доказів на предмет їх прийнятності та достатності.

Приймаючи рішення №66 від 09.05.2024р. орган ПФУ не виконав свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

У судовому рішенні судом чітко визначено період, який підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , однак встановлення його достатності для призначення пенсії за віком належить до повноважень органу ПФУ. Відповідні повноваження відповідач реалізує при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії з обов`язковим врахуванням висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», із врахуванням висновків суду.

Визначаючись щодо того хто має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 44 Закону №1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за №991/27436.

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ у Львівській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним органом у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є ГУ ПФУ у Львівській області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про призначення пенсії та прийняло спірне рішення про відмову в її призначенні. Відтак саме на вказаний орган ПФУ має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ у Львівській області правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 22.01.2025р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 квітня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук