Справа № 480/5499/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 480/5499/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Завод "САТЕЛ" на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Воловик С.В.) від 03.01.2025 року по справі № 480/5499/24

за позовом Приватного підприємства "Завод "САТЕЛ"

до Волинської митниці

про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "Завод "САТЕЛ", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA205140/2024/000071/1 від 19.04.2024;

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/000964.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до митної декларації № 24UA16U2 від 10.04.2024, поданої з метою митного оформлення напівпричіпу NKT 33, VIN НОМЕР_1 , що був у користуванні, додавались усі документи, які підтверджують заявлену митну вартість. Вказував, що розбіжності у назві моделі напівпричіпу не впливали на можливість його ідентифікації, оскільки головною ідентифікуючою ознакою є VIN TK9NKPSBZJ1HS5095. Наявність розбіжностей в умовах поставки в договорі і рахунку-фактурі, на думку ПП Завод Сател, також не впливала на заявлену митну вартість, на підтвердження якої надавались відповідні документи. Послався на те, що усі документи, які були надані Волинській митниці, не містили розбіжностей, помилок, ознак підробки, що свідчить про відсутність у відповідача права вимагати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 року по справі № 480/5499/24 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що головною ідентифікуючою ознакою будь-якого транспортного засобу є його VIN- код та із наданих додатків до митної декларації (договір, рахунок фактура, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, митна декларація країни відправлення) вбачається, що ТЗ, який розмитнювався має VIN: TK9NKPSBZJ1HS5095, а тому вважає, що відповідач міг здійснити правильну ідентифікацію товару, що імпортується та застосувати перший метод визначення митної вартості. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч. 2 ст. 55 МК України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою митного оформлення напівпричіпу NKT 33, VIN НОМЕР_1 , 2018 року випуску, придбаного відповідно до договору купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024, ПП Завод Сател 10.04.2024 Волинській митниці була подана митна декларація № 24UA16U2, до якої додавались: договір № 22/03 від 22.03.2024; рахунок-фактура (інвойс) від 22.03.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; банківський платіжний документ; документи на підтвердження вартості перевезення напівпричіпу.

За результатами розгляду поданих документів, відповідачем встановлено, що у рахунку-фактурі № 2024002 від 22.03.2024 вказана модель транспортного засобу NKT 33, у договорі купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024, предметом купівлі-продажу зазначено напівпричіп NKT 33 у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.04.2024, модель транспортного засобу вказана NKP, а в копії митної декларації країни відправлення 24CZ600000007T2HA6 від 08.04.2024 модель транспортного засобу вказана E&NKS0025.

Крім того, в графі 20 декларації вказано умови поставки EXW CZ Kovcin, у рахунку-фактурі умовою поставки також визначено EXW CZ Kovcin, а у договорі купівлі-продажу умовою поставки вказано EXW Haje. При цьому, калькуляція транспортних витрат із врахуванням витрат як до кордону України, так і в межах України, надана не була.

Вважаючи зазначене розбіжностями, які мають вплив на визначення митної вартості товарів, відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України та з урахуванням частин другої-третьої статті 53, ПП Завод Сател зобов`язано протягом 10 календарних днів надати: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; договір (контракт) про перевезення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; банківські платіжні документи щодо оплати перевезення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; міжнародну автотранспортну накладну; калькуляцію витрат на транспортування із врахуванням витрат, як до кордону, так і в межах України, а також, за бажанням декларанта, інші документи, які підтверджують митну вартість товару.

На виконання вказаної вимоги, 17.04.2024 позивачем направлено лист, у якому повідомлялось про те, що назву напівпричіпу вказував продавець TIMBER TRANSPORT s.r.o. Так, у договорі купівлі-продажу та рахунку-фактурі була вказана назва напівпричіп NKT 33, вказаний номер VIN НОМЕР_1 та зазначена ціна 5800,00 євро. У платіжній інструкції, також вказано про оплату напівпричіпу NKT 33 в сумі 5800,00 євро.

Крім того, у згаданому листі повідомлялось про те, що відповідно до калькуляції витрат на доставку від 09.04.2024, витрати на транспортування придбаного напівпричіпу за маршрутом: Praha (Чеська Республіка) Ягодин (України) становлять 300,00 євро.

Отримавши лист, 19.04.2024 Волинська митниця прийняла рішення № UA205140/2024/000071/1 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким, митну вартість напівпричіпу скориговано за резервним методом визначення митної вартості, з використанням інформації, що міститься у митній декларації № UA305160/2024/10155 від 28.03.2024.

Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості, митний орган визначив розбіжності щодо назви товару, який ввозиться на територію України, а також відсутність усіх даних для підтвердження складових заявленої митної вартості, зокрема, витрат на транспортування напівпричіпу з місця його фактичного завантаження до місця ввезення на митну територію України.

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем була винесена картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/000964.

Не погодившись з рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних товарів і за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, відповідач не мав можливості у зв`язку з відсутністю у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні товари; застосувати методи на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (обчислена вартість) відповідач також не мав можливості через відсутність вартісної основи для розрахунку митної вартості у митного органу та декларанта, суд погоджується з доводами Волинської митниці про наявність підстав для визначення митної вартості за резервним методом із використанням цінової інформації, наявної у митного органу, а саме: у декларації № UA305160/2024/10155 від 28.03.2024.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої у митній декларації № 24UA16U2 від 10.04.2024 митної вартості товару, який ввозився на територію України, ПП Завод Сател надало відповідачу, зокрема, договір купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024; рахунок-фактуру (інвойс) від 22.03.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; банківський платіжний документ та калькуляцію витрат на доставку від 09.04.2024.

В свою чергу, за змістом рішення про коригування митної вартості товару № UA205140/2024/000071/1 від 19.04.2024 вбачається, що підставами його прийняття слугували ті обставини, що: у рахунку-фактурі № 2024002 від 22.03.2024 вказана модель транспортного засобу NKT 33, у договорі купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024, предметом купівлі-продажу зазначено напівпричіп NKT 33 у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.04.2024, модель транспортного засобу вказана NKP, а в копії митної декларації країни відправлення 24CZ600000007T2HA6 від 08.04.2024 модель транспортного засобу вказана E&NKS0025; в графі 20 декларації вказано умови поставки EXW CZ Kovcin, у рахунку-фактурі умовою поставки також визначено EXW CZ Kovcin, а у договорі купівлі-продажу умовою поставки вказано EXW Haje. При цьому, калькуляція транспортних витрат із врахуванням витрат як до кордону України, так і в межах України, надана не була.

В свою чергу, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що головною ідентифікуючою ознакою будь-якого транспортного засобу є його VIN-код та із наданих додатків до митної декларації (договір, рахунок фактура, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, митна декларація країни відправлення) вбачається, що ТЗ, який розмитнювався має VIN: TK9NKPSBZJ1HS5095, тому вважає, що відповідач міг здійснити правильну ідентифікацію товару, що імпортується та застосувати перший метод визначення митної вартості.

Щодо наявних розбіжностей в частині умов поставки та калькуляції транспортних витрат, апеляційна скарга жодних доводів не містить.

Надаючи оцінку висновкам митного органу в частині встановлення розбіжностей в назві транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що дійсно, наявні в матеріалах справи документи про те, що в них наявні розбіжності в частині зазначення назви напівпричепу, але VIN-код у документах, які надавалися під час митного оформлення є ідентичним.

Колегія суддів зазначає, що ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) являє собою літерно-цифрове позначення, що складається із 17 знаків, умовно поділених на три частини.

При цьому, тип, модель КТЗ визначаються за міжнародним кодом виробника КТЗ, за описовою частиною VIN-коду (позиції з першої до дев`ятої) та за реєстраційними документами країни-виробника.

Перші три символи VIN-коду, як правило, визначають географічну зону, коди країни і виробника КТЗ.

Літерно-цифрові позначення в описовій частині VIN-коду (позиції з четвертої до дев`ятої) містять кодовані дані про тип автомобіля, його конструкцію, тип кузова, тип двигуна, конструкцію приводі, робочий об`єм двигуна тощо.

Сукупність знаків з першої до дев`ятої позиції VIN-коду визначає марку і модель КТЗ.

Враховуючи те, що у договорі купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024, рахунку-фактурі № 2024002 від 22.03.2024, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано однаковий ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) - НОМЕР_1 , а в платіжній інструкції від 28.03.2024 р. міститься посилання на зовнішньоекономічний контракт, а тому суд вважає, що відомості, зазначені в цих документах давали можливість ідентифікувати товар (напівпричіп), який ввозився на митну територію України, а наявні розбіжності в назві напівпричепу, самі по собі не свідчать про заниження підприємством позивача митної вартості.

Що стосується наявних в частині умов поставки та калькуляції транспортних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що за змістом купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024, поставка напівпричіпу, який є предметом купівлі-продажу, здійснюється на умовах EXW Haje.

В свою чергу, за змістом наданого разом з митною декларацією рахунку-фактури (а.с. 75), умовою поставки визначено EXW Kovcin st. 76. Така ж сама умова поставка вказана і у графі 20 митної декларації № 24UA16U2 від 10.04.2024.

Крім того, згідно наданої позивачем калькуляції витрат на доставку, витрати на транспортування придбаного напівпричепу за маршрутом Praha (Чеська Республіка) Ягодин (України) становлять 300,00 євро.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з наказом МФУ від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» до зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Колегія суддів зазначає, що законом не визначено доказ (докази), виключно якими імпортер повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату транспортних послуг, довідка про транспортні витрати, договір про надання транспортних послуг є допустимим доказом для підтвердження витрат на перевезення.

Аналогічні висновки щодо законодавчого визначення переліку документів, якими підтверджуються транспортні витрати в межах заявленої імпортером митної вартості товарів викладений у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14.

Наведене вище свідчить про те, що митна вартість, окрім ціни яка була сплачена за товар, включає в себе також і витрати на транспортування цього товару до місця ввезення на митну територію України. Тобто, вартість перевезення товарів є однією із складових митної вартості і має бути належним чином підтверджена.

Згідно наданої позивачем митному органу калькуляції витрат на доставку від 09.04.2024, витрати на транспортування напівпричіпу NKT 33, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) - TK9NKPSBZJ1HS5095 складають 300,00 Євро та згідно з цим документом, ці витрати понесені підприємством позивача за маршрутом: CZECH REPUBLIC / Praha Україна / Ягодин.

В свою чергу, за умовами договору купівлі-продажу № 22/03 від 22.03.2024 вбачається, що поставка напівпричіпу, який є предметом купівлі-продажу, здійснюється на умовах EXW t. Haje.

Колегія суддів зазначає, що EXW (англ. Ex Works), або (Франко завод (…назва місця))- термін Інкотермс 2010, який означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Згідно наявної в матеріалах справи копії рахунку-фактури рахунок-фактуру (інвойсу) від 22.03.2024 вбачається, що зазначені відмінні умови поставки, а саме: EXW- Kovcin st. 76. Такі ж самі відомості вказані і у графі 20 митної декларації № 24UA16U2 від 10.04.2024

В свою чергу, матеріали справи жодних доказів щодо вартості (калькуляції) транспортних витрат на транспортування цього напівпричіпу від місця поставки CZECH REPUBLIC / Kovcin до місця його ввезення Україна / Ягодин, не містять.

Доводи апеляційної скарги жодних обґрунтувань щодо спростування цих обставин також не містять.

Колегія суддів зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основної вартості згідно з положеннями статей 59, 60 Митного кодексу України. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи те, що розбіжності в місцях, з яких починається доставка товару безпосередньо впливає на кілометраж відстані транспортування та його числове значення понесених витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не включено до заявленої митної вартості товару у повній мірі обов`язкової складової транспортних витрат.

Оскільки застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних товарів і за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, відповідач не мав можливості, у зв`язку з відсутністю у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні товари; застосувати методи на основі віднімання вартості та на основі додавання вартості (обчислена вартість) відповідач також не мав можливості через відсутність вартісної основи для розрахунку митної вартості у митного органу та декларанта, правомірними є висновки Волинської митниці про наявність підстав для визначення митної вартості за резервним методом із використанням цінової інформації, наявної у митного органу, а саме: у декларації № UA305160/2024/10155 від 28.03.2024, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Завод "САТЕЛ" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 року по справі № 480/5499/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло І.М. Ральченко