Справа № 477/3206/24
Суддя: Семенова Л. М.
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3206/24
Провадження №2-а/477/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сеніній В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Куц О.С.,

розглядаючи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову №878 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про його притягнення до адміністративної відповідальністю за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 19 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 17000 грн.

Відповідно до зазначеної постанови позивача було визнано винним у тому, що він відмовився від фактичного проходження військово-лікарської комісії.

Вказану постанову позивач вважає протиправною та винесеною з порушенням норм процесуального та адміністративного права, з огляду на те, що він є таким, що виключений з військового обліку в 2002 році та інформація про нього відсутня в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно він не є суб`єктом даного правопорушення.

Також позивач зазначає, що він є єдиним піклувальником своєї матері ОСОБА_3 , 1947 року народження, яка проживає разом з ним, має численні хронічні захворювання та тяжкий стан здоров`я. Оскільки його молодший брат ОСОБА_4 , 1977 року народження, є військовослужбовцем та протягом останніх двох років перебуває у складі Збройних Сил України у зоні бойових дій, позивач є єдиним, хто піклується про хвору мати. На даний час вони з матір`ю проживають у тимчасовому житлі, наданому благодійним фондом, оскільки внаслідок бойових дій на території с.Новогригорівка, їх житло було зруйноване.

Крім того зазначає, що у постанові невірно вказана адреса його фактичного проживання, а у протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначене його прізвище.

Посилаючись на процедурні порушення при складенні постанови, неповний та необ`єктивний розгляд справи, неврахування його матеріального стану та додаткових обставин, позивач звернувся з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови.

Ухвалою від 08 січня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

07 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ІНФОРМАЦІЯ_3 просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки начальник зазначеного територіального центру, який виносив оскаржувану постанову, діяв в порядку та спосіб, що передбачені законом за наявності законних підстав для її винесення, оскільки ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, відмовившись проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби, обов`язок проходження якого передбачений статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Стосовно посилання позивача на ту обставину, що у протоколі про адміністративне правопорушення його прізвище вказано невірно, а саме « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 », зазначив, що це є технічною опискою та не вплинуло на правомірність винесеної відносно ОСОБА_1 постанови, у якій прізвище позивача вказано вірно.

Стосовно посилання позивача на те? що він є таким, що виключений з обліку військовозобов`язаних у 2002 році, зазначив, що вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16 березня 2009 року.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на адміністративний позов, а саме у зв`язку з його необгрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм фактичні правовідносини.

Судом встановлено, що 19 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 винесено постанову №878 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення штраф у сумі 17000 грн. 00 коп.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 19 грудня 2024 року приблизно о 16.30 год. ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками військкомату. Під час проведення перевірки правильності військового обліку було встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 отримав повістку на проходження військово-лікарської комісії, але в подальшому відмовився від фактичного проходження ВЛК, склавши особисто, без примусу письмову заяву про відмову від проходження.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 під час здійснення мобілізаційних заходів військовозобов`язані повинні проходити військово-лікарські комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби.

Відповідно до вимог абз.3 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язані повинні проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склались правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Диспозицією частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за чинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозицією частини 1 статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Тобто, необхідною умовою притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП є встановлення факту порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до положень статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Здійснюють правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначають загальні засади проходження в Україні військової служби Конституція України, Закон України «Про оборону України», Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Закон України «Про правовий режим воєнного стану».

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, порушив вимоги, встановлені абзацем 3 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до яких громадяни зобов`язані, серед іншого, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Положення №402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.1. Глави 1 Розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду.

Згідно з пунктом 3.1 Глави 3 Розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.

Відповідно до пункту 3.3 особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу.

Відповідно до пункту 3.8 Глави 3 Розділу ІІ Положення № 402 під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.

Інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії (додаток 4 до цього Положення) у трьох примірниках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 19 грудня 2024 року отримав направлення на проходження медичного огляду за №3499 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією його заяви від 19 грудня 2024 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до змісту якої отримавши повістку для проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 фактично відмовився від її проходження.

Зазначене не заперечувалось самим позивачем в ході розгляду справи.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами правомірність винесення постанови за справою про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 , який порушив вимоги, встановлені абзацем 3 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби в особливий період.

Суд зазначає, що наявність хронічних захворювань у його матері ОСОБА_3 , про які зазначає позивач, не є підставою для відмови від проходження ним медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Стосовно посилання позивача на ту обставину, що у протоколі про адміністративне правопорушення його прізвище вказано невірно, а саме « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 », суд зазначає, що вказана невідповідність є технічною опискою, яка не вплинула на правомірність винесеної відносно ОСОБА_1 постанови, у якій прізвище позивача вказано вірно.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає «Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», затвердженої Наказом Міністерства оборони України 01 січня 2024 року №3, порушення вимог щодо складання та оформлення зазначеної постанови судом не вбачається.

Щодо твердження позивача стосовно того? що він є таким, що виключений з обліку військовозобов`язаних у 2002 році, суд критично сприймає вказане, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

В ході розгляду срави судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як військовозобов`язаний, зворотнього судом не встановлено, позивачем не надано підтвердження його виключення з військового обліку, зокрема військово-облікового документу з відповідними даними щодо виключення з військового обліку.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши обгрунтованість прийнятої постанови, дослідивши обставини, на які посилається позивач, враховуючи положення статті 286 КАС України, суд приходить до висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 118-119,122, 243-244,246, 262, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Л.М. Семенова