Справа № 240/26952/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/26952/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути його заяву щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності поліцейського без визначення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліції", в порядку, встановленому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4.

На обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з січня 2016 року він проходить службу в органах поліції, а з 12.12.2022 займає посаду заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Вказав, що 23.02.2023 о 12:55 під час виконання службових обов`язків щодо пошуку та аналізу відомостей щодо окремих показників службової діяльності управління за 2022 рік та внесення їх у відповідні електронні реєстри, він отримав траву: "Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, відкрита рана повіки і біляочної області, забійна рана лівої надбрівної дуги". Вказана травма призвела до втрати ним працездатності без визначення інвалідності у розмірі 25 %, що потверджується довідкою серії 12ААА №075535 від 04.07.2023. Позивач вважає, що оскільки причиною втрати працездатності є травма, отримана під час виконання службових обов`язків, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію". Однак, за наслідками розгляду його заяви про призначення такої допомоги, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України склав висновок, яким відмовив йому у виплаті допомоги, зазначаючи при цьому, що права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", він не має, оскільки отримана ним травма не пов`язана із здійсненням основних повноважень та завдань поліції, закріплених статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію". Позивач з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, оскільки під час отримання травми він виконував службові обов`язки в межах повноважень, визначених статтею 25 Закону України "Про Національну поліцію". У зв`язку із цим, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/26953/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Аргументуючи свою позицію Департамент зазначив, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону №580-VІІІ є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за Законом мають право на її отримання, у разі: отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, ... , наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності. Аналіз пункту 5 частини першої статті 97 Закону №580-VІІІ свідчить про те, що одноразова грошова допомога призначається поліцейському в разі отримання ним поранення під час виконання службових обов`язків. При цьому, єдиною підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону № 580-VІІІ є встановлення факту отримання особою травми, саме під час виконання нею службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, конкретний та вичерпний перелік яких встановлено статтею 23 Закону № 580-VІІІ. Однак, з огляду на обставини, за яких стався нещасний випадок, що викладені в пункті 3 акта спеціального розслідування нещасного випадку від 03.04.2023 №17, та з урахуванням вимог чинного законодавства, отримана ОСОБА_1 травма не пов`язана із здійсненням основних повноважень та завдань поліції, закріплених статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію". У зв`язку із цим, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України вважає, що ним правомірно було прийнято рішення від 04.08.2023 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції України.

Відповідно до витягу із наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 12.12.2022 №418 о/с, капітан ОСОБА_1 з 12.12.2022 був призначений на посаду заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Матеріалами справи підтверджується, що в період проходження служби, а саме 23.02.2023 ОСОБА_1 отримав поранення (травму).

Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України за вказаним фактом було проведено службове розслідування нещасного випадку та складено акт форми Н-1 (ПВ) від 03.04.2023 №17, в якому з приводу обставин, за яких стався нещасний випадок, зазначено наступне:

"23.02.2023, близько 07:45 ОСОБА_1 прибув до Житомирського управління ДВБ НПУ (м. Житомир, вул. Старий бульвар, 5/37). Зранку у нього було незадовільне самопочуття, яке супроводжувалось слабкістю та несильним болем у скронях голови.

У подальшому, після збору особового складу, з 09:20 до 12:55 останній перебував у службовому кабінеті №103 (канцелярія) Житомирського управління ДВБ, де на виконання листа Департаменту внутрішньої безпеки від 22.02.2023 №2472/42-06ЦА/04-23 здійснював пошук та аналіз відомостей щодо окремих показників службової діяльності управління за 2022 рік відповідно до запропонованої форми.

Завершивши збір вказаної інформації, близько 12:55, з метою внесення її у відповідні електронні форми, ОСОБА_1 вийшов з вказаного кабінету канцелярії та направився у напрямку закріпленого за ним кабінету №104. Підходячи до кабінету №104, останній відчув головокружіння, яке супроводжувалось втратою рівноваги, унаслідок чого ОСОБА_1 впав, перечепившись через поріг указаного кабінету. Унаслідок падіння останній вдарився об кут столу лівою скроневою частиною голови, з подальшою короткочасною втратою свідомості.

Прийшовши до пам`яті, ОСОБА_1 побачив кров на підлозі та відчув різкий головний біль, головокружіння, нудоту та загальну слабкість. З надбрівної частини голови досить інтенсивно йшла кров. У цей час він побачив біля себе працівників Житомирського управління: документознавця ОСОБА_2 , старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок капітана поліції ОСОБА_3 та інспектора з режиму секретності майора поліції ОСОБА_4 . Останні надавали ОСОБА_1 домедичну допомогу, але враховуючи погіршення стану та неможливість зупинити кров, ОСОБА_3 доставив його до КП "Лікарня №1" Житомирської міської ради. Медичними працівниками вказаного закладу встановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, відкрита рана повіки і біляочної області, забійна рана лівої надбрівної дуги з подальшою госпіталізацією. З 23 по 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 перебував стаціонарному лікуванні у вищезазначеному медичному закладі.

У подальшому останній звернувся до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області", де з 01 по 15 березня цього року перебував на стаціонарному лікуванні.

Викладені обставини події підтвердили опитані в ході розслідування працівники Житомирського управління: документознавець ОСОБА_2 , старший оперуповноважений відділу оперативних розробок капітан поліції ОСОБА_3 та інспектор з режиму секретності майор поліції ОСОБА_4 .

Виписка із медичної картки стаціонарного хворого №2055, видана 28.02.2023 КП "Лікарня № 1" Житомирської міської ради, виписка із медичної картки стаціонарного хворого №236 та довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, видані 15.03.2023 Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області", свідчать про наявність у ОСОБА_1 . ЗЧМТ, струсу головного мозку, відкритої рани повіки і біляочної області, забійної рани лівої надбрівної дуги".

Відтак, за результатами службового розслідування був зроблений висновок, що нещасний випадок, який стався 23.02.2023 о 12:55 за адресою: м. Житомир, вул. Старий бульвар, 537, каб. 104 із заступником начальника відділу моніторингу та зонального контролю Житомирського управління Депатраменту внутрішньої безпеки Національної поліції України капітаном ОСОБА_1 стався в період проходження служби під час виконання службових обов`язків.

07 червня 2023 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд в медичній (військово-лікарській) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області" за наслідками якого був зроблений висновок, що травма позивача (стан після ЗЧМТ (струс головного мозку (23.02.2023)) у вигляді церебральної ангіодистонії з цефалгічним синдромом; забій рани повіки та лівої надбрівної дуги з виходом в одужання), ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

В подальшому, Житомирська обласна МСЕК №2 встановила ОСОБА_1 ступінь професійної втрати працездатності в розмірі 25 відсотків, внаслідок травми, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, що підтверджується довідкою серії 12ААА №075535 від 04.07.2023.

07 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою (вх.№П-1234 від 07.07.2023) про виплату йому, у зв`язку із втратою працездатності, внаслідок травми, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію".

За наслідком розгляду вказаної заяви, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України склав висновок від 04.08.2023, яким відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Про прийняте рішення Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомив позивача листом від 16.08.2023 №П-1234/42-03/03-23, в якому зазначив, що підстави для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги за пунктом 5 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію відсутні, оскільки отримана ним травма не пов`язана із здійсненням основних повноважень та завдань поліції, закріплених статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач вважає відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського, регулюються Законом України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (далі - Порядок №4).

Відповідно до статті 1 Закону №580-VIII поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону №580-VIII поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства (п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону №580-VIII).

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 квітня 2020 року № 3-р(І)/2020 щодо питань соціального захисту військовослужбовців та працівників органів правопорядку висловив позицію, згідно з якою «Конституція України виокремлює й інші категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку» (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). Соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій (абзац одинадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Також Конституційний Суд України у цьому рішенні зазначив, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

З метою забезпечення виконання повноважень, покладених на поліцію, статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено гарантії професійної діяльності поліцейського; зокрема, держава гарантує поліцейському право на отримання соціального і правового захисту, передбаченого Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина десята).

Закон України "Про Національну поліцію", окрім іншого, в системі соціального захисту поліцейських передбачає урегулювання питання про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 5 частини першої статті 97 Закону №580-VIII визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

- отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Відповідно до частини 5 статті 98 Закону №580-VIII у випадках, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 97 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають відповідні поліцейські.

Пунктом 5 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII визначено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. У разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", розмір одноразової грошової допомоги становить 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з частиною першою статті 101 Закону №580-VIII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 97 Закону №580-VIII).

На момент спірних правовідносин чинним був Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 (далі - Порядок № 4).

Вказаний Порядок №4 визначав механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України, поліцейських у тому числі курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади.

Пунктом 4 розділу І Порядку № 4 було встановлено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку № 4 поліцейський вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Згідно з пунктом 5 Розділу ІІІ Порядку № 4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);

4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

6) копії акта (актів) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формами, визначеними МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності);

8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Правовими нормами розділу IV Порядку № 4 визначено, що у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

Висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє:

1) по центральному органу управління поліції, керівникам міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, територіальних органів поліції, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

2) у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

У разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.

У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Під час розгляду справи встановлено, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою працездатності, внаслідок травми, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України склав висновок від 04.08.2023, яким відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" став висновок про відсутність у нього права на таку допомогу через те, що отримана ним травма не пов`язана із здійсненням основних повноважень та завдань поліції, закріплених статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію".

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України висновку від 04.08.2023, суд зазначає наступне.

Виходячи з аналізу положень п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", визначальним при призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги поліцейському в разі визначення втрати працездатності без визначення йому інвалідності передусім, є отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, визначених Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, для виникнення у поліцейського права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" необхідне дотримання таких умов:

- отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків;

- пов`язаність службових обов`язків, під час виконання яких було отримано поранення, із здійсненням повноважень та основних завдань поліції.

Актом службового розслідування нещасного випадку форми Н-1 (ПВ) від 03.04.2023 №17, підтверджується, що нещасний випадок, який стався 23.02.2023 о 12:55 із заступником начальника відділу моніторингу та зонального контролю Житомирського управління Депатраменту внутрішньої безпеки Національної поліції України капітаном ОСОБА_1 і під час якого останні отримав травму (ЗЧМТ, струсу головного мозку, відкритої рани повіки і біляочної області, забійної рани лівої надбрівної дуги"), стався в період проходження служби під час виконання ним службових обов`язків.

При цьому, факт отримання ОСОБА_1 травми саме під час виконання службових обов`язків відповідачем не заперечується.

Спірним у даній справі є те, чи пов`язані службові обов`язків, під час виконання яких позивачем було отримано поранення, із здійсненням повноважень та основних завдань поліції.

Суд зазначає, що синтаксична конструкція правової норми п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме сполучник "та", що вжитий законодавцем між словами "повноважень" і "основних завдань міліції або поліції", свідчить про те, що службові обов`язки, під час виконання яких поліцейський отримав поранення, мають бути одночасно пов`язані із здійсненням повноважень поліції та із здійсненням основних завдань поліції.

З матеріалів справи вбачається, що в спірний період капітан ОСОБА_1 проходив службу на посаді заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, а в момент, коли з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму (ЗЧМТ, струсу головного мозку, відкритої рани повіки і біляочної області, забійної рани лівої надбрівної дуги"), позивач на виконання листа Департаменту внутрішньої безпеки від 22.02.2023 №2472/42-06ЦА/04-23 здійснював пошук та аналіз відомостей щодо окремих показників службової діяльності управління за 2022 рік відповідно до запропонованої форми, що підтверджується актом форми Н-1 (ПВ) від 03.04.2023 №17.

Основні завдання поліції визначенні в статті 2 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Натомість, повноваження поліції визначені Розділом IV Закону України "Про Національну поліцію". Вказаний розділ виокремлює три групи повноважень:

- основні повноваження поліції (стаття 23 Закону №580-VIII);

- додаткові повноваження поліції (стаття 24 Закону №580-VIII);

- повноваження поліції у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення (стаття 25 Закону №580-VIII).

Разом з тим, з огляду на підставу для відмови у призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка була вказана відповідачем у листі від 16.08.2023 №П-1234/42-03/03-23, та полягала в тому, що отримана позивачем травма не пов`язана із здійсненням основних повноважень та завдань поліції, закріплених статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію", суд приходить до висновку, що під час розгляду заяви позивача та прийняття оскаржуваного висновку від 04.08.2023 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України помилково вказував на те, що основні повноважень та завдань поліції, закріплені статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки статтею статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначені лише основні повноваження, натомість завдання поліції закріплені статтею 2 Закону України "Про Національну поліцію".

Крім того, при прийняття оскаржуваного висновку від 04.08.2023 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України не врахував, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" для виникнення права на одноразову грошову допомогу поранення має бути отримане під час виконання поліцейським службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень (без конкретизації яких основних, додаткових чи будь-яких інших) та основних завдань поліції, визначених Законом України "Про Національну поліцію". Відтак, враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" визначає декілька видів повноважень поліції (основні - стаття 23 Закону №580-VIII; додаткові - стаття 24 Закону №580-VIII; повноваження у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення - стаття 25 Закону №580-VIII), суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги відповідач не врахував того, що повноваження поліції визначені не тільки статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію", а ще й статтями 24 та 25 вказано Закону.

Вказане свідчить, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 відповідач не встановив чи пов`язані службові обов`язки із здійснення пошуку та аналізу відомостей щодо окремих показників службової діяльності управління за 2022 рік, які виконував ОСОБА_1 під час отримання травми, із основними завданнями поліції, які визначені в статті 2 Закону України "Про Національну поліцію", а також не перевірив, чи пов`язані вказані обов`язки із здійсненням повноважень, передбачених статтями 24 та 25 Закону України "Про Національну поліцію".

З огляду на зазначене, суд вважає, що висновок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 04.08.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" є такими, що не ґрунтуються на повному та всебічному встановлені всіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, а тому вказаний висновок є протиправним та підлягає скасуванню.

Застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№П-1234 від 07.07.2023) про призначення, нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліції" та прийняти рішення з урахуванням встановлених даним рішенням суду обставин справи та висновків суду.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас, відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються також із витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6статті 134КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положення мистатті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VIгонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленомузакономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи було додано: договір про надання правової допомоги від 04.09.2013 №40, укладений між ним та адвокатом Музиченко Ю.В., ордер серії Вк №1102719 від 14.09.2023, акт здачі-приймання виконаних робіт від 14.09.2023, згідно якого адвокат надала позивачу послуги із вивчення нормативно-правової бази для виготовлення позову та послуги з безпосереднього складання позовної заяви загальною вартістю 5000,00 гривень (7 год. 10 хв. х 700,00 грн. за годину).

Крім того, для підтвердження факту оплати наданих послуг з правової допомоги позивач надав до суду платіжну інструкцію від 04.09.2023 №1/393092 на суму 5000,00 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що розгляд справи проводився у порядку письмового провадження без виклику представників сторін у судове засідання, справа є справою незначної складності.

Беручи до уваги зміст виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та їх вартість, суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги не є співмірними.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд, за критеріями обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та пропорційності до предмета спору, приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 гривень, решту витрат повинен нести позивач.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 04.08.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№П-1234 від 07.07.2023) про призначення, нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліції" та прийняти рішення з урахуванням встановлених даним рішенням суду обставин справи та висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович