Справа № 160/17751/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з позовною заявою та просить:
- Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 за період з 27 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно.
- Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 27 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.
-Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року включно.
- Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року включно, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 26.03.2022р. позивач проходить військову службу, а саме був зарахований в списки військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду паропровідника-кочегара польової лазні взводу матеріально-технічного забезпечення.
Ухвалою суду було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, та в подальшому судом вирішено перейти до загального позовного провадження, відповідачу запропоновано надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України.
Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній проти позову заперечував, просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити повністю посилаючись на те, що військова частина НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині НОМЕР_3 як окремий батальйон управлінню бригади, до складу якої він входить, а відповідно, нарахування та виплата військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 відбувається в/ч НОМЕР_3 на підставі підготовлених відомостей на виплату грошового забезпечення по особовому складу в/ч НОМЕР_1 . За рапортом головного бухгалтера в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 виплату спірної додаткової винагороди позивачеві було призупинено, за фактом призначення посадовими особами фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , зокрема і позивачеві, такої додаткової винагороди у серпні 2023р. було призначене службове розслідування згідно наказу від 22.11.2023р. №804-А у ході якого отримані письмові пояснення 27.11.2023р. від капітана ОСОБА_3 та за його результатами було встановлено неправомірність такої виплати за згаданий вище період, що спричинило збитки державному бюджету на суму 806545,15 грн., результати такого службового розслідування були затверджені наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 16.12.2023р. № 254-ОД. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивач був обізнаний про факт невиплати йому додаткової винагороди за серпень жовтень 2023р., оскільки надавав пояснення у ході службового розслідування, що, на переконання відповідача, свідчить про те, що з 27.11.2023р. позивач чітко знав, що виплату йому додаткової винагороди було призупинено у зв`язку з обставинами, викладеними у службовому розслідуванні, з чого вбачається відсутність протиправної бездіяльності відповідача у даних правовідносинах.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.
В останнє судове засідання представники сторін не прибули. Суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає мовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова КМУ №168).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022р.
До вказаної постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. неодноразово вносилися зміни та доповнення.
У період, що є предметом спору, тобто з 01.08.2023р. по 31.08.2023р. дана постанова КМУ №168 діяла у редакціях змін внесених до неї постановами КМУ №836 від 09.08.2023р., яка набрала чинності 11.08.2023р.
Так, згідно п.1-1 постанови КМУ №168 у редакції, чинній з 01.08.2023р. по 31.08.2023р. (спірний період) було установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема:
- військовослужбовцям Збройних Сил України, як беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
За приписами пункту 2-1 наведеного постанови КМУ №168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають, зокрема, особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки. Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) пункт 1-2 постанови КМУ №168.
У пункті 2 розділу ХХХІУ згаданого Порядку №260 було передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода, згідно постанови КМУ №168, виплачується у таких розмірах, а саме:
100000 гривень тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
- у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
- із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
- у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
- на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
- з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
- з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
- кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
- у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
- з відбиття збройного нападу (воєнного ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) ( далі завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями
- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логісничними) розпорядженнями.
Також і приписами пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойового розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення або постова відомість (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини пункти 8 та 9 розділу ХХХІУ Порядку №260 у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.
Також відповідно і до пункту 2 Витягу з наведеного наказу від 04.09.2023р. №1109-П за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконання бойових (спеціальних) завдань, позивача було включено до особового складу військової частини для виплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно до додатку 2 до цього наказу за період з 27.08.2023р. по 31.08.2023р. про що свідчить копія Витягу з наказу та копія Витягу з Додатку 2 до нього .
Вказані накази було оформлені командиром в/ч НОМЕР_1 на підставі рапортів безпосереднього начальника позивача помічника командира з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , витягу з бойового наказу від 26.08.2023р. та витягів із журналів бойових дій, що підтверджується копіями їх витягів, наявних у матеріалах справи.
В той же час, з копії акту службового розслідування за грудень 2023р. судом установлено, що за фактом виплати додаткової винагороди 100000 грн. військовослужбовцям фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 за серпень-жовтень 2023р. відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було призначене та проведене службове розслідування у ході якого було встановлено, що на підставі розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 №1665/175 від 20.12.2022р. на період дії воєнного стану особовий склад фінансово-економічних служб, зокрема, і в/ч НОМЕР_1 був відряджений до фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_3 , яка знаходиться на об`єкті № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , тобто, з лютого 2023р. по грудень 2023р. особовий склад фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 був виведений з районів бойових дій та перебуває в м. Дніпро; факт несення служби на вказаному об`єкті був підтверджений поясненнями, у тому числі, і позивача, з лютого 2023р. позивач, займаючи посаду бухгалтера в/ч НОМЕР_1 , перебував на об`єкті № НОМЕР_4 у АДРЕСА_2 , де виконував свої функціональні обов`язки: з нарахування грошового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, складання звітності, оформлення відомостей, тощо; в той же час, зазначено, що у наведений спірний період (серпень, вересень, жовтень 2023р.) включення військовослужбовців, у тому числі і позивача у рапорти для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. вважається безпідставним, оскільки військовослужбовці ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 (позивач у справі) безпосередньої участі у бойових діях в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора відповідно до пункту 2 розділу ХХХІУ Порядку №260 не брали.
Згідно до наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 16.12.2023р. №254-ОД «Про результати службового розслідування щодо виплати додаткової винагороди 100000 грн. військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » за порушення службової дисципліни, вимог ст.16, ст.66,67, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України посадових осіб було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, зауваження, командиру в/ч НОМЕР_1 наказано привести накази про виплату додаткової винагороди посадовим особам фінансово-економічної служби за серпень-жовтень 2023року у відповідність до нормативно-правових актів та копії матеріалів службового розслідування направити до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава та до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону, про що свідчить зміст копії наведеного наказу.
Тобто, із наведених встановлених судом обставин слідує, що у період з 27.08.2023р. по 31.08.2023р. позивач, перебуваючи на посаді бухгалтера в/ч НОМЕР_1 , безпосередньої участі у бойових діях в районах їх здійснення, перелік яких наведений у пункті 2 розділу ХХХІУ Порядку №260, за які передбачена виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., не брав.
А отже, із наведеного, можна дійти висновку, що за відсутності умов безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах їх здійснення, які перелічені у пункті 2 розділу ХХХІУ Порядку №260, позивач не мав права на отримання вищенаведеної додаткової винагороди із розрахунку 100000 грн., тому підстави для виплати позивачеві за вказаний вище спірний період з 27.08.2023р. по 31.08.2023р. та у період з 01.09.2023р. по 31.10.2023р. додаткової винагороди в розрахунку 100000 грн., передбаченої постановою КМУ №168 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у відповідача були відсутні.
За викладених встановлених обставин та аналізу наведених приписів законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., передбаченої постановою КМУ №168, за період з 27.08.2023р. по 31.08.2023р. задоволенню не підлягають.
Наведена у вказаній картці особового рахунку позивача інформація жодними іншими доказами у ході судового розгляду даної справи позивачем спростована не була.
У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, і аргументи позивача у позові з приводу того, що його безпосередня участь у бойових діях в районах їх ведення на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора згідно витягів з рапортів його безпосереднього керівника, витягу з бойового наказу, витягів з журналів бойових дій, копій наказів командира в/ч на виплату такої додаткової винагороди за спірний період, оскільки матеріалами службового розслідування, проведеним у грудні 2023р. зокрема, згідно копії акту службового розслідування за грудень 2023р. та копії наказу командира в/ч НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 16.12.2023р. №254-ОД були виявлені факти безпідставного нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. передбаченої постановою КМУ №168 за безпосередню участь у бойових діях, який займав посаду провідного бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , безпосередньої участі у серпні 2023р.-жовтні 2023р. у бойових діях не брав, а виконував свої посадові обов`язки з нарахування грошового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, складання звітності, оформлення відомостей тощо, перебуваючи на об`єкті №3 в м. Дніпро.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.
За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити.
Керуючись ст. ст.243-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова