Справа № 440/526/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 440/526/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 12.11.24 року по справі № 440/526/24

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.12.2023 № на суму 76084,60 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 28.12.2023 № є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом при призначенні та проведенні фактичної перевірки було допущено порушення норм законодавства України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі № 440/526/24 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.12.2023 № на суму 76084,60 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрати, пов`язанні із наданням правової допомоги, у розмірі 13500,00 грн.

Відповідач, Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі № 440/526/24 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем подана заява про реєстрацію програмного реєстратора розрахункових операцій від 07.11.2023 року. Відповідно до додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2301275 з 07.11.2023 ФОП ОСОБА_1 зареєстрований електронно-касовий апарат (фіскальний номер РРО/ПРРО , назва моделі - ПРРО). Відповідно до додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2301275 за ФОП ОСОБА_1 закріплений електронно-касовий апарат (фіскальний номер РРО/ПРРО , дата реєстрації 13.05.2022, назва моделі - МІМ- Т400МЕ, заводський номер РРО - ПБ).

З аналізу правових положень Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що поняття електронного контрольно-касового апарату та програмного реєстратора розрахункових операцій не є тотожними.

При цьому, абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР) передбачені штрафні санкції у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи пальним саме через електронний контрольно-касовий апарат.

Тобто, передбачена вищенаведеними приписами Закону № 481/95-ВР санкція може застосовуватися виключно за умови роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії, при цьому судом встановлено, що позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями через програмний реєстратор розрахункових операцій.

Оскільки законодавець розрізняє поняття електронного контрольно-касового апарату та програмного реєстратора розрахункових операцій, суд дійшов висновку про те, що застосування такого виду санкції можливо виключно щодо суб`єктів господарювання, які використовують саме електронний контрольно-касовий апарат.

Отже, застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, є протиправним, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Крім того, Головне управління ДПС у Полтавській області не погоджується з витратами на правову допомогу, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та завищеними.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги. У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області видано позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, реєстраційний номер 2301275, дата реєстрації 19.05.2023, терміном дії з 29.05.2023 до 29.05.2024, адреса місця торгівлі: Україна, Полтавська область, Полтавський район, смт. Диканька, вул. Незалежності , буд.6В.

22.11.2023 в.о. начальника Головного управління ДПС у Полтавській області А. Рябковою на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України, статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива, наявності ліцензій, прийнято наказ №2957-П "Про проведення фактичної перевірки", яким наказано провести з 22.11.2023 фактичну перевірку тривалістю 10 діб ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за місцем фактичного провадження діяльності, а саме: АДРЕСА_1 , магазин за період з 01.01.2023 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

28.11.2023 особі, що здійснює розрахункові операції ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку від 22.11.2023 №№5387, 5388, а також вручено копію наказу Головного управління ДПС у Полтавській області №2957-П від 22.11.2023, що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом уповноважених осіб у направленнях на перевірку, копії яких містяться у матеріалах справи.

У термін з 28.11.2023 (15 год. 21 хв.) по 01.12.2023 (08 год. 00 хв.) посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, від 01.12.2023 №12177/16-31-0901/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків акта перевірки від 01.12.2023 №12177/16-31-0901/ НОМЕР_1 встановлено порушення позивачем вимог:

1) частини сорок першої статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", а саме: "У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі".

2) абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", а саме: "Алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством";

3) частини десятої статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", а саме: "Сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби".

28.12.2023 на підставі акта фактичної перевірки від 01.12.2023 №12177/16-31-0901/ ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в загальному розмірі 99884,60 грн.

Відповідно до розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, що підлягають застосуванню, зокрема, за порушення частини сорок першої статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 76084,60 грн (38042,30 грн х 200 %) (відповідальність передбачена абзацом 11 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень).

Позивач, не погодившись із податковим повідомленням - рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.12.2023 №, звернувся з даним позовом до суду

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України, у силу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Зі змісту акту про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, від 01.12.2023 №12177/16-31-0901/ встановлено, що ФОП ОСОБА_1 розпорядженням від 19.05.2023 № 97-рл видана ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2301275, терміном дії з 29.05.2023 до 29.05.2024. У додатку до ліцензії зазначений електронний контрольно-касовий апарат ФН: ; Модель РРО: МІNI-Т 400МЕ; Заводський (серійний) номер РРО: ПБ. Водночас, у ході проведення фактичної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення діяльності: АДРЕСА_1 , магазин - замінила касовий апарат ФН: НОМЕР_2 на ПРРО ФН: , що підтверджується наданим до перевірки Х-звітом від 28.11.2023 об 15:21:26.

Під час проведення перевірки встановлено, що платником з 07.11.2023 відповідно інформаційних баз даних ІС "Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій" розділу "Данні чеків - Товари" здійснено продаж алкогольних напоїв через незареєстрований у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат програмний реєстратор розрахункових операцій ФН: ; Модель РРО: ПРРО на загальну суму 38042,30 грн.

Детальна інформація щодо фіскальних чеків, що підтверджують здійснення продажу алкогольних напоїв через незареєстрований у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат, наведена у таблиці, що є витягом з баз даних ІС "Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій" розділу "Данні чеків - Товари". За доводами контролюючого органу, порушено вимоги частини сорок першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), а саме: "У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій". Відповідальність передбачена абзацом 11 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, а саме: "До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи пальним через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень".

З матеріалів справи встановлено, що позивачем подана заява про реєстрацію програмного реєстратора розрахункових операцій від 07.11.2023 (а.с.40).

Згідно з квитанцією № 1 документ прийнято 07.11.2023 13:05:08, у якій, зокрема наявна така інформація: "Інформація - ПРРО '1С Підприємство' з локальним номером '1' призначено фіскальний номер '' " (а.с.41).

Відповідно до додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2301275 з 07.11.2023 ФОП ОСОБА_1 зареєстрований електронно-касовий апарат (фіскальний номер РРО/ПРРО , назва моделі - ПРРО) (а.с. 35).

Крім того, відповідно до додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2301275 за ФОП ОСОБА_1 закріплений електронно-касовий апарат (фіскальний номер РРО/ПРРО , дата реєстрації 13.05.2022, назва моделі - MINI-T400ME, заводський номер РРО - ПБ) (а.с. 34).

Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.2015 №265/95-ВР (далі - Закон №265/98-ВР) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до статті 2 Закону №265/98-ВР

- реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

- електронний контрольно-касовий апарат - реєстратор розрахункових операцій, який додатково забезпечує попереднє програмування найменування і ціни товарів (послуг) та облік їх кількості, друкування розрахункових та інших звітних документів. У цьому Законі до електронних контрольно-касових апаратів відносяться також торговельні автомати або інше подібне устаткування, що призначене для операцій з продажу товарів (послуг) без видачі покупцю чека, іншого звітного документа за готівкові кошти чи їх замінники - жетони, картки платіжних систем або інші замінники грошей, без участі фізичної особи, яка контролює здійснення оплати таких товарів (послуг);

- програмний реєстратор розрахункових операцій - програмний, програмно-апаратний або програмно-технічний комплекс у вигляді технологічного та/або програмного рішення, що використовується на будь-якому пристрої та в якому фіскальні функції реалізовані через фіскальний сервер контролюючого органу і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для виконання платіжних операцій. Контролюючий орган забезпечує безоплатне програмне рішення для використання суб`єктом господарювання.

З аналізу вищенаведених правових положень встановлено, що поняття електронного контрольно-касового апарату та програмного реєстратора розрахункових операцій не є тотожними. При цьому, абзацом 11 частиною другою статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачені штрафні санкції у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи пальним саме через електронний контрольно-касовий апарат.

Тобто, передбачена вищенаведеними приписами Закону №481/95-ВР санкція може застосовуватися виключно за умови роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії, при цьому з матеріалів справи встановлено, що позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями через програмний реєстратор розрахункових операцій.

Оскільки законодавець розрізняє поняття електронного контрольно-касового апарату та програмного реєстратора розрахункових операцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування такого виду санкції можливо виключно щодо суб`єктів господарювання, які використовують саме електронний контрольно-касовий апарат.

Крім того, відповідно до додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2301275 з 07.11.2023 ФОП ОСОБА_1 зареєстрований електронно-касовий апарат (фіскальний номер РРО/ПРРО , назва моделі - ПРРО) (а.с. 35), а тому колегія суддів вважає, що відповідач протиправно застосував до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 11 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.12.2023 №, є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилання заявника апеляційної скарги на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 20.11.2018 у справі № 2а-9358/11/1370 та від 01.02.2021 у справі № 520/5562/19, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки рішення у вказаних справах прийнято за результатами розгляду спору, що виник за наявності інших обставин, а саме позивачі у вищевказаних справа використовували електронний контрольно-касовий апарат, а не програмний реєстратор розрахункових операцій, як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у даній справі.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу ним надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, договір про надання правничої допомоги від 04.01.2024 №02-04/01/24, детальний опис робіт, акт виконаних робіт, рахунок №05/24 від 04.01.2024, платіжна інструкція №155 від 07.01.2024, посвідчення адвоката (а.с. 43-55).

Згідно наданих документів встановлено, що 04.01.2024 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським бюром «Олени Панченко» (адвокатське бюро) укладено договір про надання правничої допомоги №02-04/01/24. (а.с. 43-45).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору клієнт надає, а адвокатське бюро приймає на себе обов`язок щодо: 1) попереднього опрацювання матеріалів наданих клієнтом, підготовки правової позиції по справі в суді першої інстанції; 2) підготовки та подання до суду позову до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 28.12.2023 № ; 3) підготовка до ведення справи в суді першої інстанції; 4) пошук та вивчення законодавчих та нормативних - правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; 5) усних консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом в суді першої інстанції; 6) складання запитів, заяв, пояснень, клопотань в процесі підготовки та ведення справи в суді першої інстанції; 7) представництва інтересів Клієнта в суді першої інстанції у справі.

Згідно з п. 2.1 вказаного Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському бюро за надання в межах цього договору правничу допомогу становить 13500 грн за виконання робіт визначених в п. 1.1 даного договору. Оплата гонорару проводиться на підставі рахунку фактури.

Детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом на виконання договору № 02-04/01/24 від 04.01.2024 року та актом виконаних робіт № 1, підтверджений погодинний розрахунок вартості послуг адвоката, які отримала ФОП ОСОБА_3 (а.с. 46-47). Оплату послуг підтверджено платіжною інструкцією №155 від 07.01.2024 у розмірі 13500 грн та випискою по рахунку (а.с. 49-50).

Відтак, на думку колегії суддів, позивачем надані всі необхідні документи, якими детально підтверджуються понесені витрати на правничу допомогу, а відповідач помилково послався в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження витрат на послуги адвоката.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на умови договору про надання правничої допомоги №02-04/01/24. від 01.04.2024р., враховуючи складання і підписання адвокатом документів від імені і в інтересах позивача (позовної заяви, відповіді на відзив, клопотання), витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є підтвердженими матеріалами справи. У даній справі розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постановах від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 10.11.2022 року у справі №640/24023/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов правильного висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційна у розмірі 13500 грн.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі № 440/526/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат за написання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 10000 грн, колегія суддів дослідивши зміст вказаного відзиву на апеляційну скаргу, встановила, що останній в більшій частині дублює доводи, викладені в адміністративному позові, має посилання лише на доказову базу, викладену у позові, здебільшого складається із викладу обставин справи, що свідчить про обізнаність представника позивача з обставинами щодо спірних відносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення. До того ж колегія суддів враховує, що дана справа не містить виключної правової проблеми.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 року у справі № 520/7431/19.

Колегія суддів враховує, що надання правничої допомоги в апеляційному провадженні обмежилось наданням відзиву на апеляційну скаргу, що розглядалось в письмовому провадженні, з викладенням в ньому правової позиції, заявленої в суді першої інстанції.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, колегія суддів вважає, що заявлений у клопотанні представника позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10000 грн. є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заявленого представником позивачем клопотання, та розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 3000 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 по справі № 440/526/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язанні із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін