Справа № 340/3183/24
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м.Кропивницький Справа № 340/3183/24

провадження № 2-ап/340/40/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого судді Пасічника Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Сосновської В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача1 Шпак Н.Ф.

представника відповідача2 Пізняк О.Є.

розглянувши в режимі відеоконфененції у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. В.Перспективна, 55, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25000, ), Державної податкової служби України (Львівська пл.8, м.Київ, 04053, ) про виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Кіровоградській області в якому просить нарахувати та виплатити на його користь:

- середній заробіток у сумі 920559,03 грн. (дев`ятсот двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 03 копійки) за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- кошти у сумі 999819,03 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 03 копійки), як компенсацію моральної шкоди;

- кошти у сумі 11511,22 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять гривень 22 копійки), як три відсотка річних від простроченої суми;

- кошти у сумі 66806,83 грн. (шістдесят шість тисяч вісімсот шість гривень 83 копійки), як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди;

- кошти у сумі 102734,10 грн. (сто дві тисячі сімсот тридцять чотири гривні 10 копійок), як пеню за порушення строків виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 21.05.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119205127).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2024 ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122447254).

Ухвалою суду від 12.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, також, вказаною ухвалою відмовлено у призначені судово-економічної та судово-психологічної експертизи (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123046661).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що рішенням КОАС від 08.09.2021 року у справі №П/811/579/16 мої позовні вимоги задоволено частково; вирішено стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 29088,59 грн; зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти.

10.11.2021 року КОАС прийняв додаткове рішення у справі №П/811/579/16, яким зобов`язав Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати компенсацію за невикористані дні відпусток ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти; виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17.

Ухвалою КОАС від 01.03.2023 року замінено боржника у виконавчому провадженні за рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П/811/579/16 від 08 вересня та 10 листопада 2021 року на відокремлений структурний підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у Кіровоградській області, .

На виконання рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П/811/579/16 від 08 вересня та 10 листопада 2021 року Головне управління ДПС у Кіровоградській області здійснило перерахування на картковий рахунок грошових коштів: 29.11.2023 року, 23.03.2024 року, 12.04.2024 року, 20.04.2024 року, 03.05.2024 року.

Позивач вказує, що рішення та додаткове рішення КОАС від 08.09.2021 року та від 10.11.2021 року у справі №П/811/579/16 була виплачена мені заробітна плата за січень 2015 року -червень 2016 року тільки 12 квітня 2024 року (без урахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, які не виконані в повному обсязі та не враховуються під час обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні). Позивачем здійснено обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає виплаті, та який склав 920559,03 грн = (497,67 грн. х 2009 робочі дні) -79260,00 грн ( середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до рішення КОАС від 18.05.2018 року у справі № П/811/2284/17).

Зазначає, що внаслідок невиплати заробітної плати та несвоєчасного розрахунку після звільнення, йому завдана моральна шкода, розмір якої визначено позивачем в сумі 999819,03 грн.

Крім того, на переконання позивача з відповідачів належить стягнути: - кошти у сумі 11511,22 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять гривень 22 копійки), як три відсотка річних від простроченої суми; - кошти у сумі 66806,83 грн. (шістдесят шість тисяч вісімсот шість гривень 83 копійки), як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди; - кошти у сумі 102734,10 грн. (сто дві тисячі сімсот тридцять чотири гривні 10 копійок), як пеню за порушення строків виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 28.11.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123406395).

02.12.2024 до суду через систему "Електронний суд" від Державної податкової служби України надійшов відзив на позов вимоги якого не визнаються та вказується, що позивач не перебував у трудових відносинах з апаратом ДПС, нарахування та виплата заробітної плати здійснювалась ГУ ДФС у Кіровоградській області. Державна податкова служба України не здійснює ведення обліку робочого часу та нарахування заробітної плати працівникам територіальних органів.

Отже, Державна податкова служба України не має жодного відношення до працівників Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, тим самим не може відновити порушене право Позивача. Крім того, ДПС не має жодних правових та законодавчих підстав на здійснення таких дій, оскільки не була учасником спірних правовідносин, які розглядались судом у справі № П/811/579/16 (т.2а.с.49-54).

02.12.2024 ГУ ДПС у Кіровоградській області надіслало відповідь на відзив та вказує, що Головне управління ДПС у Кіровоградській області стало учасником взаємовідносин з ОСОБА_1 саме на завершальній стадії виконання даного судового рішення№ П/811/579/16 як боржник у виконавчому провадженні, а не як відповідач-роботодавець який порушив трудове законодавство. ГУ ДПС у Кіровоградській області компенсацію заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні самостійно не нараховувало та не виплачувало, заборгованість із заробітної плати стягнута у примусовому порядку за виконавчим документом, а тому не можна вважати, що ним, як роботодавцем порушено строки розрахунків з позивачем та порушення ст.116 КЗпП України за які передбачено відповідальність визначена ст.117 КЗпП України.

Також вказує, що жодним судовим рішенням не визнано протиправними дії/бездіяльність Головного управління ДПС у Кіровоградській області ВП ДПС України як роботодавця, з вини якого настали певні негативні наслідки, пов`язаної з невиплатою позивачеві усіх належних до виплати сум на момент його звільнення, що в свою чергу призводить до відсутності вини та неможливістю покладання на відповідача обов`язку (визначеного для роботодавця) сплатити зазначене в ст.117 КЗпП України відшкодування.

Зазначає, що загальна сума нарахованих до виплати позивачеві сум склала 118 036,52 грн. (з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - 57165,70 грн.), із загальної суми утримано та сплачено ПДФО (18%) - 18396,25 грн.; ПДФО (15%) - 2375,27 грн.; військовий збір (1,5%) -1770,56 грн.; ЄСВ (6,1%) - 965,92 грн та нараховано ЄСВ на заробітну плату 2015-2016 років в розмірі 8663,91 грн.

Сума зарахованих коштів ОСОБА_1 на його картковий рахунок склала 94 528,52 грн. Зазначені кошти перераховано Управлінням Державної казначейської служби України у Кіровоградській області шляхом безспірного списання за бюджетною програмою щодо виконання судових рішень на користь ОСОБА_1 29.11.2023, 23.03.2024, 12.04.2024, 20.04.2024, 03.05.2024. (т.2а.с.3-16).

Ухвалою суду від 03.12.2024 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 16.12.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123515392).

16.12.2024 справа не слухалась у зв`язку з відключенням електроенергії. Справу перенесено на 14.01.2025 (т.2а.с.115).

Ухвалою суду від 14.01.2025 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 12.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124391133). Крім того ухвалою суду від 14.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про заміну неналежного відповідача (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124434798).

В період з 10.02.2025 по 14.02.2025 справа не розглядалась у зв`язку з перебуванням судді на обов`язковому навчанні з підвищенням кваліфікації. Справу перенесено на 24.02.2025 (т.2а.с.199).

24.02.2025 справа не розглядалась у зв`язку з надходженням інформації про замінування приміщення суду, а також оголошеною повітряною тривогою. Справу перенесено на 26.02.2025 (т.2а.с.212)..

26.02.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 12.03.2025 (т.2а.с.218-221).

12.03.2025 в судовому засіданні продовжено перерву до 26.03.2025 за клопотанням позивача (т.3а.с.69).

26.03.2025 в судовому засіданні продовжено перерву до 04.04.2025 (т.3а.с.88-93).

04.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Проголошення рішення призначено на 14.04.2025 (т.3а.с.115-121).

Дослідивши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд дійшов наступних висновків.

В ході розгляду справи, яка наразі розглядається судом встановлено, що Кіровоградським окружним адміністративним судом розглядались справи за позовом ОСОБА_1 до органів Державної податкової (фіскальної) служби щодо його звільнення та розрахунків при звільненні.

Справа №П/811/2288/17 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними дій і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням суду від 05.05.2018 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73809586), залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018, в задоволенні позову відмовлено.

Справа №П/811/2284/17 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74072576) (з урахуванням ухвали суду від 17.05.2018 року про внесення виправлень у судове рішення), адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: - визнано протиправною бездіяльність Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо невстановлення ОСОБА_1 надбавки до заробітної плати за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий, березень, квітень 2016 року; - зобов`язано Олександрійську ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий, березень, квітень 2016 року у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання та надбавки за вислугу років.

Також 18.05.2018 року суд ухвалив додаткове рішення у цій справі. Цим судовим рішенням стягнуто з Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.04.2016 року по 18.04.2018 року в розмірі 79 260 грн. Крім того, стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1920 грн., а також судові витрати, пов`язані з прибуттям до суду, у розмірі 1086,02 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79199740; https://reyestr.court.gov.ua/Review/79435133) рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року та додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року залишено без змін

Грошові кошти визначені рішенням суду від 18.04.2018 та додатковим рішенням від 18.05.2018 сплачені позивачеві (платіжне доручення №919 від 22.08.2019), що не заперечується сторонами.

Справа №П/811/579/16 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99932170) позов задоволено частково:

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (, вул.Велика Перспективна, 55, м.Кропивницький, 25006) на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 29088,59 грн.;

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (, вул.Велика Перспективна, 55, м.Кропивницький, 25006) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000 грн.;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105023397) рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 в частині стягнення моральної шкоди скасовано, в іншій частині залишено без змін.

При цьому суд зазначає, що відповідно до мотивувальної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021, вбачається наступне:

"Приписами частини 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, у разі несвоєчасної виплати працівникові нарахованих коштів (не існує спору щодо суми) працедавець, сплачуючи заборгованість, має виплатити і середній заробіток.

Приписами частини 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, якщо існує спір щодо суми заборгованості (у тому числі щодо її існування) і позов задоволено судом у повному обсязі, то працедавець має визначити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а якщо позов задоволено частково, то питання про сплату заробітку вирішує суд.

Оскільки суд задовільнив позов частково, то питання визначення і сплати середнього заробітку відноситься до його компетенції.

Такий обов`язок виникне з дня виплати коштів.

Обумовлено тим, що стягнуті кошти впливатимуть на розмір середньомісячного заробітку, а кінцевий строк затримки розрахунку при звільненні пов`язаний з фактичною виплатою коштів.

Строк звернення до суду, який встановлено приписами частини 5 статті 122 КАС України, розпочне відлік з дня фактичного розрахунку.

Отже, звернення в цій частині позовних вимог передчасне.

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог."

Отже, питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом не вирішено, а початок можливого його вирішення віднесено до моменту фактичного розрахунку.

Додатковим рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101106565):

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати компенсацію за невикористані дні відпусток ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105023398) додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 залишено без змін.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114730173):

- задовільнити заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненою Головним управлінням Державної податкової служби у Кіровоградській області, щодо виплати нарахованих коштів за рішенням суду;

- встановити Головному управлінню Державної податкової служби у Кіровоградській області новий строк подання звіту про виконання рішення суду упродовж 20 днів з дня отримання копії ухвали суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116837704), ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 залишено без змін.

Суд зазначає, що відповідно до мотивувальної частини ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 судом встановлено:

" Так, станом на 23 жовтня 2023 року належить до виплати:

- вихідна допомога при звільнені 7291,73 грн (з урахуванням попередньої виплати);

- компенсація за невикористані дні відпусток 24490,48 грн (з урахуванням попередньої виплати);

- компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 57165,72 грн (Том 18 а.с.168-174).

У сторін відсутній спір щодо розрахункових періодів обчислення вихідної допомоги при звільнені, компенсації за невикористані дні відпусток і днів відпусток.

Сторони керувались одним і тим же нормативно-правовим актом (постановою Уряду України «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100) і правовим висновком суду у додатковому рішенні.

Обчислюючи вихідну допомогу при звільненні і компенсацію за невикористані дні відпусток, Управління 2 керувалось рішенням суду в частині стягнення коштів і розрахунковими відомостями заробітної плати, які надала архівна установа (Том 17 а.с.188-189).

Суд не виявив арифметичних і методологічних помилок в обчисленні виплат, нарахувати які зобов`язав.

З урахуванням суми коштів у 29088,59 грн (заборгованості зі заробітної плати), яку суд стягнув, загальна сума нарахованих коштів склала 118036,52 грн."

У справі, яка наразі розглядається судом, позивачем ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки, станом на дату звернення до суду з цим позовом (15.05.2024), розрахунки з позивачем за рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 та додатковим рішення від 10.11.2021 здійснені повністю.

Зокрема, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи.

Загальна сума нарахованих ГУ ДПС у Кіровоградській області коштів склала 118 036,52 грн. (з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - 57165,70 грн.).

Із загальної суми утримано та сплачено ПДФО (18%) - 18396,25 грн.; ПДФО (15%) - 2375,27 грн.; військовий збір (1,5%) -1770,56 грн.; ЄСВ (6,1%) - 965,92 грн та нараховано ЄСВ на заробітну плату 2015-2016 років в розмірі 8663,91 грн.

Сума зарахованих коштів ОСОБА_1 на його картковий рахунок № НОМЕР_2 склала 94 528,52 грн. Зазначені кошти перераховано Управлінням Державної казначейської служби України у Кіровоградській області шляхом безспірного списання за бюджетною програмою щодо виконання судових рішень на користь ОСОБА_1 29.11.2023, 23.03.2024, 12.04.2024, 20.04.2024, 03.05.2024.

Вищевказані обставини підтверджуються копіями платіжних інструкції долучених до матеріалів справи (т2.а.с.24-44).

Таким чином, в справі яка наразі розглядається судом ключовим є питання визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Днем фактичного розрахунку є 03.05.2024.

Датою звільнення позивача є 19.04.2016.

Отже, час затримки складає 2040 робочих днів (19.04.2016 по 03.05.2024).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на дату звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до інформації ГУ ДПС у Кіровоградській області від 16.12.2024 (т.2а.с.126,127), розмір середньоденної заробітної плати позивача за 2 місяці перед звільненням складав 497,67 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 2040 робочих днів х 497,67 грн. = 1 015 246,80 грн.

Разом з тим, при вирішення питання щодо визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд звертає увагу на таке.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX) визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX, яким визначена нова редакція ст.117 КЗпП України, набрав чинності 19.07.2022 року, яка передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Після внесення змін в ст.117 КЗпП України, редакція якої набрала чинності 19.07.2022 року, Верховним Судом сформований правовий висновок щодо застосування вказаної норми у разі затримки розрахунку при звільнення, якій охоплює період до внесення змін та після внесення змін, зокрема, в постановах Верховного Суду від 15.02.2024 року по справі №420/11416/23, від 14.03.2024 року по справі №560/6960/23.

У постанові від 15.02.2024 року по справі №420/11416/23 Верховний Суд, посилаючись на те, що аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29.01.024 року у справі № 560/9586/22, від 28.06.2023 року у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 року у справі №380/19103/22, зазначив, що спірний період стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-IX) регулюється редакцією ст.117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-IX, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією ст.117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Тож, належить враховувати норми ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Верховний Суд також зазначив, що після постанови ВПВС від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, яку ухвалено в часі пізніше, ніж постанова, на яку посилається суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, викладена в ній позиція (зокрема щодо наявності передбачених ст.117 КЗпПУ підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення) не піддавалася зміні (відступу).

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За обставин розглядуваного спору, позивач вважає достатнім задля захисту своїх прав покладання на відповідача обов`язку (п.37 позову) нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2016 по 11.04.2024.

Як вже встановлено судом, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 1015246,80 грн.

Враховуючи рішення (08.09.2021) та додаткове рішення (10.11.2021) Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П/811/579/16 загальна сума, яка належала позивачеві при його звільненні та фактично зарахована на його картковий рахунок за вказаним рішеннями суду, складає 94528,52 грн.

Істотність фактично зарахованої суми (94528,52 грн.) у порівнянні з середнім заробітком за весь час затримки по день фактичного розрахунку (1 015 246,80 грн.), складає 9,31% (94528,52*100/1015246,80).

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності та зважаючи за наведену вище судову практику в аналогічній категорії справ, суд приходить до висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити 94519,47 грн. (9,31% від 1015246,80).

Щодо відшкодування моральної шкоди заявленої позивачем суд зазначає, що відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: - якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; - якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; - в інших випадках, встановлених законом.

Отже, обов`язковою передумовою відшкодування моральної шкоди завданої особі, в т.ч. органами державної влади, є наявність вини у її заподіянні.

В даному випадку, в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем, зважаючи на відсутність самого факту можливого її заподіяння, адже, зважаючи на обставини справи, відповідач здійснював виплати позивачеві належних йому сум, в порядку та у строки визначених бюджетною програмою щодо виконання судових рішень, що свідчить про відсутність такої обов`язкової складової для відшкодування шкоди, як вини.

Крім того, Верховний Суд, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17, дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження; встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, встановлюючи фактичні обставини справи, має свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

В даному випадку, позивач заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 999819,03 грн. та обґрунтовуючи її розмір, застосовує такі складові, як кількість днів прострочення остаточного розрахунку при звільненні та розмір середньоденного заробітку (п. 58 позову), що не може бути прийнятним для визначення розміру моральної шкоди, адже вказаний механізм, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, не застосовується для визначення розміру моральної шкоди.

Таким чином, суд не знаходить підстав для відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення коштів: у сумі 11511,22 грн, як три відсотка річних від простроченої суми; у сумі 66806,83 грн., як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди; у сумі 102734,10 грн., як пеню за порушення строків виконання зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Крім того, норми КЗпП України передбачають відповідальність роботодавця у трудових правовідносинах у вигляді відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд зазначає, що норми КЗпП України не передбачають застосування до трудових правовідносин, в т.ч. тих, які наразі розглядаються судом, положень щодо стягнення 3-х відсотків річних від простроченої суми; збитків у вигляді упущеної вигоди; пені за порушення строків виконання зобов`язання, а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставним та не підлягають до задоволення.

Щодо визначення позивачем в якості відповідача по справі Державної податкової служби України, суд зазначає та погоджується з доводами Державної податкової служби України.

Позивач не перебував у трудових відносинах з апаратом Держаної податкової служби України , нарахування та виплата заробітної плати здійснювалась ГУ ДФС у Кіровоградській області. Державна податкова служба України не здійснює ведення обліку робочого часу та нарахування заробітної плати працівникам територіальних органів.

Отже, Державна податкова служба України не має жодного відношення до працівників Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, тим самим не може відновити порушене право Позивача. Крім того, ДПС не має жодних правових та законодавчих підстав на здійснення таких дій, оскільки не була учасником спірних правовідносин, які розглядались судом у справі № П/811/579/16.

Таким чином, на переконання суду, вимоги позивача до Державної податкової служби України є безпідставним та не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача ГУ ДПС у Кіровоградській області про те, що Головне управління ДПС у Кіровоградській області стало учасником взаємовідносин з ОСОБА_1 саме на завершальній стадії виконання даного судового рішення № П/811/579/16, як боржник у виконавчому провадженні, а не як відповідач-роботодавець який порушив трудове законодавство. ГУ ДПС у Кіровоградській області компенсацію заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні самостійно не нараховувало та не виплачувало, заборгованість із заробітної плати стягнута у примусовому порядку за виконавчим документом, а тому не можна вважати, що ним, як роботодавцем порушено строки розрахунків з позивачем та порушення ст.116 КЗпП України за які передбачено відповідальність визначена ст.117 КЗпП України, суд зазначає наступне.

В ході розгляду даної справи, ухвалою суду від 14.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про заміну неналежного відповідача (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124434798).

При цьому, вирішуючи клопотання Державної податкової служби України суд встановив, що на підставі постанови КМУ від 18.12.2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 0085321 Державну податкову службу України ().

Підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою КМУ від 06.03.2019 року № 227 визначено, що ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови КМУ від 18.12.2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України та Державна митна служба України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №537 від 19.06.2019 року "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне управління ДПС у Кіровоградській області.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №537 від 19.06.2019 року "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Зокрема Головне управління ДФС у Кіровоградській області реорганізується шляхом приєднання до новоутвореного Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Процесуальне правонаступництво унормовано статтею 52 КАС України, згідно з якою у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, всі процесуальні дії, які вчинені у справі №П/811/579/16 органами ДФС, в т.ч. і її територіальними органами, є обов`язковими для виконання органами ДПС та її територіальними органами, а отже і Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДПС у Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2016 по 03.05.2024 в сумі 94519,47 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Кіровоградській області протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2025.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК