Справа № 580/10249/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Агротрейд Групп» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агротрейд Групп» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просило: визнати протиправними і скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДПС у Черкаській області від 20 вересня 2024 року № 13880/23-00-07-04-01 про зменшення Приватному підприємству «Агротрейд Групп» розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2021 року на суму 166738 грн 00 коп.,

- податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДПС у Черкаській області від 20 вересня 2024 року № 13881/23-00-07-04-01 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1028339 грн 00 коп., та застосування штрафних санкцій на суму 257085 грн 00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивач надав копії всіх первинних документів, що підтверджують взаємовідносини із контрагентами-постачальниками товарів та послуг, що свідчить про безпідставність податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 20 вересня 2024 року № 13880/23-00-07-04-01.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 20 вересня 2024 року № 13881/23-00-07-04-01.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволення позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки на запит відповідача позивач не надав пояснень та документального підтвердження по взаємовідносинах з ТОВ "Агроеко Плюс» () за листопад 2020 року, з ТОВ «Севсервис Групп» () за січень 2021 року, з ТОВ «Агрохім Технолоджі» () за березень, жовтень, листопад 2021 року, у зв`язку із чим відповідач мав підстави для призначення податкової перевірки позивача.

На думку апелянта, господарські взаємовідносини позивача із вказаними контрагентами є безтоварними, оскільки до перевірки не надано документів про виробника добрива та інформацію щодо лабораторних досліджень, видаткові накладні містять недоліки, що унеможливлюють ідентифікацію особи, яка отримувала товар, а відмінності у адресі відвантаження товару у видаткових накладних та ТТН не дають можливості встановити фактичне місце відвантаження товару. При цьому, реалізовані добрива мають невідоме походження, тобто, відсутній факт (джерело) введення в обіг ідентифікованих добрив шляхом їх придбання у виробників, які мають трудові ресурси для їх виготовлення, власні або орендовані виробничі потужності та інше.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що з врахуванням наявності у позивача первинних документів по взаємовідносинам з ТОВ «Севсервіс Групп» та позиції Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, відсутні підстави визначати господарські операції як безтоварні з метою завищення складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками здійснення документальної позапланової перевірки ПП «Агротрейд Групп» відповідач склав Акт від 15.08.2024 № 9887/23-00-07-04-01/32588017 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Агроеко Плюс» () за листопад 2020 року, з ТОВ «Севсервис Групп» () за січень 2021 року, з ТОВ «Агрохім Технолоджі» () за березень, жовтень, листопад 2021 року.

Під час проведення перевірки контролюючим органом було встановлено наступні порушення:

- вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.1, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, ст.1, ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.15, п. 2.16. п. 2.4 положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, із змінами і доповненнями внесеними наказами Міністерства фінансів України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1028339 грн, в т.ч. за листопад 2020 року на суму 116668 грн, за березень 2021 року на суму 250004 грн, за жовтень 2021 на суму 250000 грн та за листопад 2021 на суму 411667 грн та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 декларації) за січень 2021 на суму 166738 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення (форма «Р») від 20.09.2024:

- № 13880/23-00-07-04-01 яким зменшив позивачу розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2021 року на суму 166738 грн 00 коп.;

- № 13881/23-00-07-04-01 яким збільшив позивачу розмір грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1028339 грн 00 коп., та застосував штрафні санкції на суму 257085 грн 00 коп.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки первинні документи, якими оформлені господарські операції, складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили та доказовості, відтак позивач підтвердив належними та допустимими доказами правомірність формування податкового кредиту за реально вчиненими господарськими операціями, що свідчить про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому, у силу вимог до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України постачання товарів будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно з частиною а) пп.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

У відповідності до з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/ небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Отже, датою виникнення податкових зобов`язань для операцій з експорту є дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства.

У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Згідно із п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

При цьому, Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Отже, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Агроеко Плюс» () за листопад 2020 року, з ТОВ «Севсервис Групп» () за січень 2021 року, з ТОВ «Агрохім Технолоджі» () за березень, жовтень, листопад 2021 року.

Так, 08.02.2021 між позивачем та ТОВ «Агрохім Технолоджі» укладено договір поставки № 08/02-21, відповідно до умов якого ТОВ «Агрохім Технолоджі» як постачальник зобов`язувався передати у власність (здійснити поставку) ПП «Агротрейд Групп» як покупця Добриво органічне «Біочар-Ахт», а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару. Підписаною сторонами Специфікацією № 1 від 08.02.2021 року було погоджено поставку Добрива органічного «Біочар-Ахт» у кількості 27293 кг на суму 1500023,28 грн з ПДВ.

На виконання умов Специфікації № 1, 11 березня 2021 року ТОВ «Агрохім Технолоджі» було поставлено ПП «Агротрейд Групп» партію Добрива органічного «Біочар-Ахт» у кількості 27293 кг на суму 1500023,28 грн з ПДВ (ПДВ 250003,88 грн), що підтверджується видатковою накладною № 11/03/21 від 11.03.2021. Оплата партії товару підтверджується платіжним дорученням № 1882 від 09.03.2021 на суму 150023,28 грн.

Перевезення здійснено власними транспортними засобами ПП «Агротрейд Групп», що підтверджується товарно-транспортною накладною № 4 від 11.03.2021 року на 15000 кг товару на суму 824400,00 грн; Товарно-транспортною накладною № 5 від 11.03.2021 на 12293 кг товару на суму 675623,28 грн.

Крім того, 20.10.2021 між ПП «Агротрейд Групп» та ТОВ «Агрохім Технолоджі» укладено договір поставки № 20/10-21, відповідно до умов якого ТОВ «Агрохім Технолоджі» як постачальник зобов`язувався передати у власність (здійснити поставку) ПП «Агротрейд Групп» як покупцеві Добриво органічне «Біочар-Ахт», а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару. Підписаною сторонами Специфікацією № 1 від 20.10.2021 було погоджено поставку Добрива органічного «Біочар-Ахт» у кількості 35844,252 кг на суму 1970000,00 грн з ПДВ.

На виконання умов договору та специфікації ТОВ «Агрохім Технолоджі» у жовтні 2021 року поставило ПП «Агротрейд Групп» добрива органічного «Біочар-Ахт» такими партіями: 22.10.2021 у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), 25.10.2021 року у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), 27.10.2021 року у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), що підтверджуються підписаними сторонами видатковими накладними № РН- 0000103 від 22.10.2021, № РН-0000104 від 25.10.2021, № РН-0000105 від 27.10.2021.

Перевезення здійснено власними транспортними засобами ПП «Агротрейд Групп» згідно ТТН № 1 від 22.10.2021 на 9097,526 кг товару на суму 500000,00 грн, ТТН № 2 від 25.10.2021 на 9097,526 кг товару на суму 500000,00 грн, ТТН № 3 від 27.10.2021 на 9097,526 кг товару на суму 500000,00 грн. На підставі виставлених постачальником рахунків: рахунок-фактура № СФ-0000105 від 22.10.2021 на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), рахунок-фактура № СФ-0000106 від 25.10.2021 на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), рахунок-фактура № СФ-0000108 від 27.10.2021 на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), ПП «Агротрейд Групп» здійснило оплату за поставлені добрива, що підтверджується платіжним дорученням № 2299 від 22.10.2021 на суму 500000 грн, платіжним дорученням № 2305 від 25.10.2021 на суму 500000 грн, платіжним дорученням № 2324 від 28.10.2021 на суму 500000 грн.

05 листопада 2021 року між ПП «Агротрейд Групп» та ТОВ «Агрохім Технолоджі» було укладено договір поставки № 05/11-21, відповідно до умов якого ТОВ «Агрохім Технолоджі» як постачальник зобов`язувався передати у власність (здійснити поставку) ПП «Агротрейд Групп» як покупцеві Добриво органічне «Біочар-Ахт», а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити вартість вказаного Товару.

Підписаною сторонами Специфікацією № 1 від 05.11.2021 року було погоджено поставку Добрива органічного «Біочар-Ахт» у кількості 36390,104 кг на суму 2000000,00 грн з ПДВ. На виконання умов договору та специфікації ТОВ «Агрохім Технолоджі» у листопаді 2021 року поставило ПП «Агротрейд Групп» Добриво органічне «Біочар-Ахт» партіями: 08.11.2021 у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), 11.11.2021 у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), 16.11.2021 у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн), 29.11.2021 у кількості 9097,526 кг на суму 500000 грн з ПДВ (ПДВ 83333,33 грн).

Всього у листопаді 2021 року по договору поставки від 20.10.2021 року та договору поставки від 05.11.2021 року ТОВ «Агрохім Технолоджі» здійснило поставку Добрива органічного «Біочар-Ахт» у кількості 44941,778 кг на суму 2470000,00 грн з ПДВ, що підтверджуються підписаними сторонами видатковими накладними: № РН-0000128 від 03.11.2021, № РН-0000135 від 08.11.2021, № РН-0000136 від 11.11.2021, № РН-0000137 від 16.11.2021, № РН-0000138 від 29.11.2021.

Відвантаження товару зі складу продавця здійснювалося ПП «Агротрейд Групп» власними транспортними засобами, що підтверджуються товарно-транспортними накладними: ТТН № 1 від 03.11.2021, ТТН № 2 від 08.11.2021, ТТН № 3 від 11.11.2021, ТТН № 4 від 16.11.2021, ТТН № 5 від 29.11.2021.

Оплату Товару на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур: рахунок-фактура № СФ-0000111 від 03.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000111 від 03.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000111 від 03.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000133 від 08.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000134 від 11.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000135 від 16.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000139 від 29.11.2021, підтверджується платіжними дорученнями: № 2354 від 03.11.2021, № 2371 від 09.11.2021, № 2381 від 11.11.2021, №2392 від 16.11.2021, № 2416 від 29.11.2021.

Крім того, 13.10.2020 між ПП «Агротрейд Групп» та ТОВ «Агроеко Плюс» укладено договір поставки № 3258-1310, відповідно до умов якого ТОВ «Агроеко Плюс» як продавець зобов`язувався передати у власність ПП «Агротрейд Групп» як покупцеві добрива «Екофосфоазотин Плюс».

На виконання умов договору 09 листопада 2020 року ТОВ «Агроеко Плюс» було поставлено ПП «Агротрейд Групп» двома партіями добриво «Екофосфоазотин Плюс» у кількості 23,91 т. на загальну суму 347173,20 грн (ПДВ 57862,20 грн) та у кількості 24,3 т. на загальну вартість 352836,00 грн (ПДВ 58806,00 грн), що підтверджується видатковими накладними: - № 336 від 09 листопада 2020 року; № 337 від 09 листопада 2020 року.

23 листопада 2020 року оплата поставленого товару була здійснено ПП «Агротрейд Групп» на суму 700009,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1702 від 23 листопада 2020 року.

05 січня 2021 року між ПП «Агротрейд Групп» та ТОВ «Севсервис Групп» укладено договір купівлі-продажу № 17, відповідно до умов якого ТОВ «Севсервис Групп» як продавець зобов`язувався передати у власність ПП «Агротрейд Групп» як покупця добрива «Екофосфоазотин Плюс» (товар).

На виконання умов договору у 19 січня 2021 року ТОВ «Севсервис Групп» поставлено ПП «Агротрейд Групп» партію добрива Екофосфоазотин Плюс» у кількості 68,9 т. на загальну суму 1 000428,00 грн (ПДВ 166738,00 грн), що підтверджується видатковою накладною № 113 від 19.01.2021.

Відвантаження товару працівники ПП «Агротрейд Групп» зі складу продавця здійснювали власними транспортними засобами, що підтверджується: товарно-транспортною накладною № 1 від 19.01.2021 на 23,11 тон товару на суму 335557,20 грн; товарно-транспортною накладною № 2 від 19.01.2021 на 22,73 тон товару на суму 330039,60 грн; товарно-транспортною накладною № 3 від 19.01.2021 на 23,06 тон товару на суму 34831,20 грн.

19 січня 2021 року ТОВ «Севсервис Групп» було виставлено рахунок на оплату № 127 на суму 1000428,00 грн. 03.02.2021 ПП «Агротрейд Групп» було здійснено оплату поставленого товару на суму 1000428,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1829 від 03.02.2021.

Вказані первинні документи містять необхідні реквізити для надання їм юридичної сили та доказовості, які у своїй сукупності підтверджують факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Однак, під час проведення перевірки контролюючий орган прийшов до переконання, що по взаємовідносинам із ТОВ «Агрохім Технолоджі» виявлено наступні недоліки:

- не надано жодних документів, в яких була б зазначена інформація про виробника добрива та інформацію щодо лабораторних досліджень Добриво органічне «Біочар-Ахт»;

- у видаткових накладних зазначено лише підпис особи постачальника без зазначення посади та прізвища і ініціалів. шо унеможливлює ідентифікувати особу, яка відпускала товар;

- відсутність у ТОВ «Агрохім Технолоджі», згідно даних ЄРПН та ІС «Податковий блок» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власного чи орендованого нерухомого майна за адресою: м. Львів, Личаківський р-н, вул. Бескидська,33;

- у наданих до перевірки видаткових накладних в графі місце складання зазначено -м. Львів, Личаківський р-н, вул. Бескидська, 33, проте, у товарно - транспортних накладних вказано місце навантаження: Чернігівська область, с. Остапівка, вул. Ф.Лісового, 47, тобто виходячи з вищенаведеного не можливо встановити фактичне місце відвантаження товару;

- ТОВ «Агрохім Технолоджі» оформило реалізацію добрив у березні 2021 року на загальну суму 1500023,28 грн. у т.ч. ПДВ 250003,88 грн на що оформлено видаткову накладну від 11.03.2021 № 11/03/21, оплата проведена 09.03.2021 (платіжна інструкція від 09.03.2021 № 1882). Проте, податкова накладна на загальну суму 1500023,28 грн, у т.ч. ПДВ 250003,88 грн, виписана ТОВ Агрохім Технолоджі» 05.03.2021 № 7.

Щодо взаємовідносин з питань дотримання вимог податкового законодавства з ТОВ «Агроеко Плюс» за листопад 2020 року:

- не надано документів, в яких була б зазначена інформація про виробника добрива та інформацію щодо лабораторних досліджень добрив «Екофосфоазотин Плюс»;

- згідно даних ЄРПН та ІС «Податковий блок» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо наявності власного чи орендованого нерухомого майна за адресою зазначеною у видаткових накладних (Одеса, Приморський р-н, вул. Новощепний Ряд, буд.15/17 офіс 1);

- відповідно до IC «Податковий блок», підсистеми «Банківські рахунки», встановлено, що розрахунковий рахунок ТОВ «Агроеко Плюс» № НОМЕР_1 , зазначений у реквізитах платіжної інструкції від 23.11.2020 № 1702 було закрито раніше дати проведення платежу, а саме - 17.10.2020;

- відсутність транспортних засобів та техніки для навантаження/розвантаження ТМЦ;

- згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна ТОВ «Агроеко Плюс» не має та ніколи не мало будь-яких об`єктів нерухомого майна, земельних ділянок (в тому числі в оренді), у зв`язку із чим не могло бути виробником ТМЦ, документально реалізованого в адресу позивача;

- згідно даних ЄРПН у ТОВ «Агроеко Плюс» відсутнє придбання оцтової кислоти, поліетилену, які необхідні для виготовлення та зберігання добрив, у зв`язку із чим зазначено, що добрива «Екофосфоазотин Плюс» придбання, яких оформлено позивачем у ТОВ «Агроеко Плюс» у листопаді 2020 року, має невідоме походження, тобто, відсутній факт (джерело) введення в обіг ідентифікованих добрив шляхом їх придбання у виробників, які мають трудові ресурси для їх виготовлення, власні або орендовані виробничі потужності та інше;

- придбання товарів у ТОВ «Агроеко Плюс» носило разовий характер.

Щодо взаємовідносин з питань дотримання вимог податкового законодавства з ТОВ «Севсервис Групп» у січні 2021 року податковим органом встановлено, що:

- не надано жодних документів, в яких була б зазначена інформація про виробника добрива та інформацію щодо лабораторних досліджень добрив «Екофосфоазотин Плюс»;

- у видаткових накладних зазначено лише підпис особи без зазначення посади та прізвища і ініціалів, що унеможливлює ідентифікувати особу, яка отримувала товар;

- згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та аналізу даних ЄРПН у ТОВ «Севсервис Групп» відсутні об`єкти нерухомого майна у м. Одеса, відсутнє придбання послуг оренди житлових/нежитлових приміщень у м. Одеса;

- у ТТН не деталізована інформація про місце навантаження, зазначено лише місто Одеса.

- згідно ТТН, протягом одного дня документально оформлено 2 поїздки одним автомобілем (Камаз, НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 ) по маршруту м. Христинівка-м.Одеса - м. Христинівка. Відстань між містами становить 291 км, у зв`язку із чим зроблено висновок, що одним автомобілем Камаз неможливо здійснити поїздку відстанню 1164 км протягом одного дня;

- у видатковій накладній відсутні обов`язкові реквізити - посада, прізвище відповідальних осіб за отримання ТМЦ;

- добрива «Екофосфоазотин Плюс» має невідоме походження, тобто, відсутній факт (джерело) введення в обіг ідентифікованих добрив шляхом їх придбання у виробників, які мають трудові ресурси для їх виготовлення, власні або орендовані виробничі потужності та інше;

- придбання товарів у ТОВ «Севсервис Групп» носило разовий характер.

Разом з тим, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Крім того, згідно з практикою Верховного Суду зі спорів щодо оскарження рішень податкових органів з оцінки питань щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання, не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту та валових витрат.

Так, у відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеному у постановах по справам №826/7704/16 від 19 червня 2018 року, № 2а/1770/3360/12 від 30 січня 2018 року відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності судом оцінюється критично, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю.

Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

При цьому, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У даному випадку, відповідач не встановив ознак недобросовісності позивача під час проведення перевірки і не довів їх існування під час судового розгляду, а також не навів жодних доказів існування фактів узгодженості дій позивача з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань.

Припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також можливість виконувати ними господарської діяльності загалом є помилковими, так як податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Відсутність у постачальника необхідних ресурсів для здійснення продажу товарів та здійснення робіт та послуг не є доказом нереальності операцій, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів/робіт/послуг.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Усі контрагенти позивача станом на перевіряємий період та станом на момент здійснення господарських правовідносин були зареєстрованими в якості платника податку на додану вартість, мали індивідуальний податковий номер, а всі виписані ними податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, всі вищеперелічені контрагенти мали необхідний обсяг цивільної та податкової правоздатності, оскільки перебували на обліку у органах податкової служби та були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

До того ж, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При цьому, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі №826/16134/14.

Крім того, колегія суддів враховує, що рішення про відповідність критеріям ризиковості контрагентів позивача прийняті: у грудні 2021 року - щодо ТОВ «Агрохім Технолоджі», у січні 2021 року - щодо ТОВ «Агроеко Плюс», тобто вже після здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентом (березень, жовтень, листопад 2021 року із ТОВ «Агрохім Технолоджі» та листопад 2020 року із ТОВ «Агроеко Плюс»), відтак, за наявності первинних документів, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не можуть слугувати самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

При цьому, сама по собі обставина наявності кримінального провадження №0000014 від 21.12.2022 щодо службових осіб ТОВ «Агрохім Технолоджі» за частиною третьою ст. 212, частиною третьою ст. 209, частиною першою ст. 205-1 КК України не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність досліджених податковим органом господарських операцій із позивачем.

Посилання відповідача про відсутність реального характеру спірних господарських операцій з підстав дослідження ланцюга постачання суд також вважає необґрунтованими, оскільки такі висновки відповідача базуються на дослідженні інформації баз даних ДПС.

Однак, податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду висловлені у постанові від 20.03.2018 у справі № 804/939/16.

Крім того, відповідачем не було враховано, що позивач як платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків контрагентом, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

У даному випадку позивач не може нести відповідальність за можливі невиконання контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

У той же час, всі операції з придбання товарно-матеріальних цінностей та отримання послуг відображені в бухгалтерському обліку та використані в господарській діяльності, що є відповідним доказом фактичного руху активів.

У даному випадку факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та вказаними вище контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги, які були використані останнім у власній господарській діяльності при виконанні договорів підряду.

Таким чином, відповідною первинною документацією позивачем підтверджено реальність спірних господарських операцій з контрагентами за період, що перевірявся.

Таким чином, оскільки господарські операції позивача з його контрагентами підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, колегія суддів приходить до висновку, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Згідно пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко