Справа № 460/14909/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2025 року м. Рівне №460/14909/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду через свого представника з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області / відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 04.09.2024:

- №0-1710- НОМЕР_1 - щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 37095,50 грн;

- №0-1710- НОМЕР_1 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 20039,50 грн;

- №0-1710- НОМЕР_1 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 20656,10 грн;

- №0-1710-UA0045841 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 19118,45 грн.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, сільськогосподарським товаровиробником та використовує належне їй нерухоме майно при веденні власної сільськогосподарської діяльності. Пояснив, що належні позивачу на праві власності корівник та зерносклад, які розташовані у селі Кораблище Дубенського району Рівненської області, безпосередньо використовуються нею для товарного сільськогосподарського виробництва та слугують місцем для зберіганням вирощених сільськогосподарських культур, кормів для сільськогосподарських тварин та інвентарю. За таких обставин, представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 має право на користування пільгою зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбаченою підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Разом з тим, 01.10.2024 ГУ ДПС у Рівненській області було надіслано на адресу позивача оскаржувані податкові повідомлення рішення, у яких визначено суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 2023 роки відповідно. Вважаючи спірні рішення податкового органу протиправними та такими, що прийняті всупереч встановленим законодавчим приписам, представник позивача просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/14909/24 та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою суду у відповідача витребувано додаткові докази у справі.

20.12.2024, з використанням підсистеми «Електронний суд», ГУ ДПС у Рівненській області подало до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечило проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та вважає оскаржувані рішення правомірними. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначила, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_1 перебувають нежитлові будівлі, а саме: 1) нежитлова будівля, корівник, площею 570,7 кв.м., право власності зареєстроване 13.06.2014; 2) будівлі промисловості і склади, зерносклад, площею 616,6 кв.м., право власності зареєстроване 13.06.2014. При цьому, відповідно до даних Управління, ОСОБА_1 зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності з 24.12.2007, основним видом діяльності якої є «01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур». Стверджує, що оскільки право власності у позивача з`явилося у 2014 році, а форма 20-ОПП подана нею лише 26.05.2023, що, відповідно до пункту 8.4. розділу VIII наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, свідчить про порушення строків, передбачених цим Наказом, то справедливо вважати, що податкові повідомлення-рішення, які нараховані за період 2022 року прийняті відповідачем правомірно, а саме: №0-1710-UA0045841 та №0-1710-UA0045841 від 04.09.2024. Що стосується податкових повідомлень-рішень, винесених за період 2023 року, то представник відповідача пояснила, що згідно з податковою декларацією ОСОБА_1 як платника єдиного податку, поданою за 2023 рік, дохід позивача за вказаний звітний податковий період відсутній. Наведене, на переконання представника податкового органу, свідчить, що у 2023 році позивач не займалася виробництвом сільськогосподарської продукції та не здійснювала операцій з її постачання (доходи від реалізації продукції відсутні), що, у свою чергу, підтверджує правомірність оскаржуваних рішень. Враховуючи викладене, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

23.12.2024, через підсистему «Електронний суд», представник позивача подав відповідь на відзив, у якій виклав свої пояснення та аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень, а також мотиви їх відхилення. При цьому, зауважив, що норми законів України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» та «Про сільськогосподарський перепис» не пов`язують статус товарного сільськогосподарського виробника із отриманням доходу від такої діяльності. Вважає, що податковим органом не спростовано того факту, що належані позивачу на праві приватної власності споруди використовувалися нею для товарного сільськогосподарського виробництва протягом 2022-2023 років. Просив позов задовольнити.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 24.12.2007 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності (КВЕД) якої є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний). При цьому, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, додатковими видами економічної діяльності позивача є: 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.46 Розведення свиней (а.с.15-16).

Позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Рівненській області та є платником єдиного податку другої групи, що не являється спірними обставинами у справі та визнається сторонами.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2022 рік, позивач задекларувала отримання доходів від здійснення господарської діяльності за КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.67-69).

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік, позивач задекларувала відсутність доходів від здійснення господарської діяльності за КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.64-66).

Позивач є власницею об`єктів нерухомого майна (об`єктів нежитлової нерухомості), а саме:

- будівлі корівника, загальною площею 570,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 13.06.2014, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.06.2024 серії НОМЕР_2 (а.с.17) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.06.2014 серії ЕЕВ №041712 (а.с.18-19);

- будівлі зерноскладу, загальною площею 616,6 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 13.06.2014, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.06.2024 серії НОМЕР_3 (а.с.22) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.06.2014 серії ЕЕВ №041715 (а.с.23-24).

Належні ОСОБА_1 будівлі корівника та зерноскладу розміщені на земельних ділянках площею 0,15 га (кадастровий номер :03:021:0339) та 0,2441 га (кадастровий номер :03:021:0340), які належать на праві власності Млинівській селищній раді Дубенського (раніше Млинівського) району Рівненської області та перебувають у довгостроковому (25 років) користуванні (оренді) позивача, починаючи з 20.01.2021, що засвідчується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (…) від 18.11.2024 №404137282 та №404136291 (а.с.20-21; 25-26).

Крім того, судом установлено, що на підставі Договору оренди землі від 24.06.2021 б/н, ОСОБА_1 надано у строкове (на 7 років) платне користування (оренду) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку (ріллю) загальною площею 0,1506 га (кадастровий номер :03:021:0379), розташовану на території Кораблищенського старостинського округу Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області (а.с.38-39; 40-44).

ГУ ДПС у Рівненській області 04.09.2024 винесено податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими ОСОБА_1 визначено (нараховано) суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022, 2023 роки на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, а саме:

- №0-1710-UA0045841 на суму 37095,50 грн (будівля корівника, за 2022 рік) (а.с.29);

- №0-1710-UA0045841 на суму 19118,45 грн (будівля корівника, за 2023 рік) (а.с.32);

- №0-1710-UA0045841 на суму 20039,50 грн (будівля зерноскладу, за 2022 рік) (а.с.30);

- №0-1710-UA0045841 на суму 20656,10 грн (будівля зерноскладу, за 2023 рік) (а.с.31).

Вказані податкові повідомлення-рішення надіслані на адресу позивача 27.09.2024 та отримані нею 01.10.2024 (а.с.27, 28).

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, 23.10.2024 позивач звернулася до ГУ ДПС у Рівненській області із заявою щодо проведення звірки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У відповідь на подану заяву, ГУ ДПС у Рівненській області листом від 05.11.2024 №11507/6/17-00-24-09-06 повідомило ОСОБА_1 , що «так як об`єкти нерухомості, а саме: будівлі промисловості, склади, зерносклад, нежитлова будівля, корівник, які їй належать на праві приватної власності, не використовуються у господарській діяльності за функціональним призначенням щодо сільськогосподарського товаровиробництва, тому відсутні підстави для застосування вимоги підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України» (а.с.35-37).

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом з метою захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Так, відповідно до пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема:

4.1.1. загальність оподаткування кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;

4.1.2. рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

4.1.4. презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

4.1.9. стабільність зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з пунктом 15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У свою чергу, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (пункт 22.1 статті 22 ПК України).

За визначеннями, наведеними у статті 14 ПК України:

14.1.36. господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

14.1.39. грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня;

14.1.234. сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання;

14.1.235. сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (набрав чинності 01.01.2015) запроваджено новий місцевий податок податок на майно, який складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

При цьому, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З матеріалів справи судом установлено, що позивачу як фізичній особі податковим органом визначено грошові зобов`язання за 2022 і 2023 роки зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме нежитлові приміщення (будівлі) корівника та зерноскладу, які перебувають у її власності.

Натомість, позивач вважає, що у спірних періодах вона мала право на податкову пільгу, оскільки являється сільськогосподарським товаровиробником, вищевказане нерухоме майно відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, і таке майно використовується нею безпосередньо у своїй підприємницькій діяльності при виробництві сільськогосподарської продукції.

В контексті наведеного слід зазначити, що податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Звільнення від сплати податку та збору це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України).

За змістом пункту 30.2 статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Так, за правилом підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII), не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

В подальшому, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зазнав законодавчих змін та в редакції Закону України від 23.02.2024 №3603-IX (набрав чинності з 16.03.2024) передбачає, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд звертає увагу, що підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України визначено базовий податковий (звітний) період, за який платником податку здійснюється сплата сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме календарний рік.

За нормами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно, підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України визначено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Поряд з цим, слід врахувати, що згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 цієї ж статті ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

З огляду на наведене, слід дійти висновку, що спірні правовідносини в межах цієї адміністративної справи виникли з приводу визначення позивачу сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові (звітні) періоди 2022, 2023 років, а тому, враховуючи принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, застосуванню підлягають положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, яка діяла до 16.03.2024.

Доводи представника відповідача у відзиві на позовну заяву ґрунтуються на тому, що позивач як фізична особа-підприємець, відповідно до поданої нею податкової декларації за 2022 рік, задекларувала отримання доходів від здійснення господарської діяльності за КВЕД «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», однак заява форми 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування» подана нею до територіального органу ДПС України лише 26.05.2023, тобто з порушенням строків, передбачених наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588. У свою чергу, за 2023 рік ОСОБА_1 , відповідно до поданої нею податкової декларацій, взагалі не задекларувала доходів від ведення господарської діяльності, а відтак, на переконання податкового органу, у звітному періоді позивач не здійснювала реалізації сількогосподарської продукції, у зв`язку з чим вона не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником. Наведене, на думку представника відповідача, свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, при нарахуванні згаданого вище податку на будівлі корівника та зерноскладу.

Суд не погоджується з такими аргументами контролюючого органу з огляду на наступне.

З аналізу змісту підпункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, яка діяла до 16.03.2024) висновується, що будівля (споруда) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності таких умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі є сільськогосподарський товаровиробник (юридична та фізична особа);

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічний правовий висновок сформував Верховний Суд у постановах від 21.05.2024 у справі №600/5153/23 та від 22.04.2020 у справі №540/2206/19.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі ДК 018-2000; втратив чинність з 01.01.2024), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271). Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.

Отже, за ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

В силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», під час вирішення цього спору при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відзначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та зборів і мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Матеріалами справи достеменно підтверджується, що ОСОБА_1 , відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та правовстановлюючих документів, з 2014 року є власником будівель корівника та зерноскладу, які відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000, і які, в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що не заперечується й відповідачем.

Наявність у відповідача повної та достатньої інформації (даних) щодо наявних у власності позивача об`єктів нерухомого майна не заперечується ним у відзиві на позовну заяву, а також висновується із сукупності зібраних у справі письмових доказів.

А тому, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо несвоєчасного подання позивачем по згаданих вище об`єктах нерухомого майна форми 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, та зазначає, що відповідні обставини можуть оцінюватися в контексті дотримання платником податків податкової дисципліни та своєчасного подання податкової звітності, однак вони не можуть слугувати підставою для висновку про незастосування до такого платника податків підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2021), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, 01.01.2022 набрав чинності Закон України від 30.11.2021 №1914-IX, яким у підпункті 14.1.235 виключено слова та цифри «для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу».

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначив фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

У цьому ж Законі визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Коди продукції сільського господарства та пов`язаних з цим послуг визначені розділом 1 секції А «Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 (чинний з 01.01.2012).

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 №575-VI, виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Суд зауважує, що наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать визначенню, передбаченому у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів, з огляду на положення пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених у згаданій вище постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23.

У постанові від 04.03.2021 у справі №500/2782/18 Верховний Суд вказав, що з метою вирішення питання щодо застосування до позивача як платника податків пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Матеріалами справи стверджується, а сторонами справи визнається, що позивач як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа у спірні періоди (2022, 2023 роки) здійснювала господарську діяльність за основним КВЕД «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» (а.с.15-16).

За наслідками ведення підприємницької діяльності, ОСОБА_1 були подані до територіальних органів ДПС України відповідні податкові декларації платника єдиного податку за 2022 та 2023 роки, за змістом яких задекларовано отримання (у 2022 році) / відсутність (у 2023 році) доходів від здійснення господарської діяльності за вказаним КВЕД (а.с.67-69; 64-66).

Також, суд враховує, що на підставі Договору оренди землі від 24.06.2021 б/н, ОСОБА_1 орендує для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку (ріллю) загальною площею 0,1506 га, розташовану на території Кораблищенського старостинського округу Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області (а.с.40-44), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2024 №406814206 (а.с.38-39).

За змістом позовної заяви представник позивача стверджує, що належні ОСОБА_1 на праві власності будівлі корівника та зерноскладу, що розташовані у селі Кораблище Дубенського (раніше Млинівського) району Рівненської області, безпосередньо використовуються нею для товарного сільськогосподарського виробництва та слугують місцем для зберіганням вирощених сільськогосподарських культур, а також кормів для сільськогосподарських тварин і сільськогосподарського інвентарю.

У свою чергу, представником відповідача у поданій нею заяві по суті спору не спростовано, що вказані будівлі позивач у 2022-2023 роках використовувала для виробництва (вирощування) та зберігання сільськогосподарської продукції, як і не надано суду будь-яких доказів використання цих об`єктів нежитлової нерухомості у будь-якій іншій спосіб, відмінній від сільськогосподарської діяльності.

Крім того, до матеріалів справи стороною позивача долучені акти обстеження від 02.12.2024 б/н, складені старостою Млинівської селищної ради Рогашком В.В., за участю діловода загального відділу Бровченко Г.В. та у присутності депутата Млинівської селищної ради Курицького Б.П., відповідно до яких належні ОСОБА_1 на праві власності будівлі корівника та зерноскладу відповідають цільовому призначенню (а.с.45, 46).

Поряд з цим, відповідач не оспорює призначення належних позивачу об`єктів нерухомості для безпосереднього використання у її сільськогосподарській діяльності.

За встановлених обставин, у суду наявні усі підстави для висновку щодо наявності у позивача у період 2022-2023 років статусу сільськогосподарського товаровиробника (у розумінні підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

При цьому, суд зауважує, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не обумовлює (не ставить у залежність) застосування положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України обов`язковим отриманням доходу сільськогосподарським товаровиробником від використання ним відповідних будівель (споруд) у своїй господарській діяльності.

У зв`язку з цим, доводи представника відповідача щодо нездійснення позивачем сільськогосподарського товаровиробництва протягом 2023 року з огляду на відсутність у неї будь-яких задекларованих доходів від такої господарської діяльності, не заслуговують на увагу суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що у спірні періоди належні позивачу на праві власності будівлі корівника та зерноскладу передавалися в оренду, лізинг або позичку.

Доказів протилежного відповідачем не надано та судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та чинної на час виникнення спірних правовідносин редакції податкового законодавства України, слід дійти обґрунтованого висновку, що позивачем дотримано усі умови, які надають їй підстави як платнику податків у 2022 та 2023 роках не враховувати належні їй об`єкти нерухомого майна (будівлі корівника та зерноскладу) у складі об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а саме:

1) ці будівлі належать до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000;

2) позивач як власниця таких об`єктів нерухомого майна має статус сільськогосподарського товаровиробника;

3) ці будівлі не передавалися їх власницею в оренду, лізинг, позичку.

Водночас, відповідач безпідставно визначив спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022, 2023 роки.

Між тим, суд критично оцінює покликання представника відповідача на норми наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.09.2012 №578 та наведені у зв`язку з цим твердження про відсутність у позивача підтверджуючих документів щодо утримання і розведення великої рогатої худоби та свиней, а також відповідного витягу з Єдиного державного реєстру тварин, оскільки, згідно з матеріалами справи, зміни до реєстраційних даних ОСОБА_1 як платника податку у частині додаткових видів економічної діяльності за КВЕД «01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід» та «01.46 Розведення свиней» внесені позивачем лише 01.11.2024, що підтверджується долученою до матеріалів справи випискою з ЄДР (а.с.15-16). У той же час, спірні податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Рівненській області стосуються податкових (звітних) періодів 2022 та 2023 років відповідно, тобто періодів, коли позивач як фізична особа-підприємець взагалі не була наділена правом утримання та/або розведення таких тварин, а також не мала обов`язку з подання будь-яких відомостей до згаданого вище Єдиного державного реєстру тварин.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за наслідками розгляду справи по суті.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав покладеного на нього процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень. Натомість, доводи та аргументи позивача ґрунтуються на нормах чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства і знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті.

Тому, проаналізувавши наведені сторонами доводи та аргументи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення відповідача, якими позивачу визначені грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022, 2023 роки, не відповідають критеріям обґрунтованості та розсудливості, а також порушують законні права й інтереси позивача як платника податків, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та скасування таких рішень податкового органу.

За наведених обставин, позов слід задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена сума судового збору в розмірі 968,96 грн, відповідно до квитанції від 06.12.2024 №0484-5726-2543-7582, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.46а).

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області:

- від 04.09.2024 №0-1710-UA0045841;

- від 04.09.2024 №0-1710-UA0045841;

- від 04.09.2024 №0-1710-UA0045841;

- від 04.09.2024 №0-1710-UA0045841.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя С.А. Борискін