Справа № 357/2567/25
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2567/25
Провадження № 2-а/357/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Любченко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та просив поновити строк звернення до суду; скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2868976 від 19.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.02.2025 року позивач дізнався про відкрите виконавче провадження №АСВП 7691170, у зв`язку зі зверненням до виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в подвійному розмірі 1360 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП, та просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Позивач зазначає, що у постанові серії ЕНА №2868976 від 19.08.2024 року у п.5 зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Богдан А-092» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 19.08.2024 року о 16:38 в м. Києві по вул.Берковецька тобто автобусом, який використовується для перевезення пасажирів за маршрутом 512, технічний стан і обладнання якого не відповідає встановленим правилам, нормам та стандартам, а саме на задній осі встановлено шини різних моделей та з пошкодженнями, що округлюють корд, чим порушив п. 31.4.5 ПДР України.

Позивач вважає постанову незаконною та такою, що винесена з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень, оскільки при винесенні постанови не дотримано вимоги ст. 268,278,279 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2868976 від 19.08.2024 року винесена посадовою особою поліції незаконно, з порушенням норм законодавства, необгрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що не вчиняв порушення ПДР та 19.08.2024 року ніяких пасажирів не перевозив, та навіть не здійснював рух, а був припаркований і здійснював завантаження з магазину продуктів. ТЗ перебував біля магазину по проспекту Академіка Палладіна, 59, Київ, а маршрут руху автобуса номер 512 не передбачає перебування за вказаною адресою, тому інспектором було порушено п.1 та п.2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015. Перевірки автобусу не відбулося, крім того на момент бесіди з поліцейським позивач не керував ТЗ.

Окрім цього у постанові інспектором не зазначено місця вчинення, конкретної адреси, оскаржувана постанова містить неіснуючу посаду поліцейського, не розкрита суть правопорушення, відсутні докази його вчинення.

04.04.2025 року на адресу суду відповідач ДПП подав відзив на позов, в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги безпідставні. Постанова серії ЕНА №2868976 від 19.08.2024 року винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП. Одночасно зазначили, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав позивачу в реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Таким чином, Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. Щодо доводів позивача в позовній заяві, що Інспектором не дотримано положень статтей 278, 279 КУпАП, представник зазначає, що на спірні правовідносини ці норми не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення, оскільки на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги частини 4 статті 258 КУпАП, відповідно до якої, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення. Відповідач зазначає, що оскаржувану постанову було винесено в електронному вигляді, де адреса «підтягується» планшетним пристроєм автоматично по GPS, в зв`язку з чим можуть бути деякі погрішності у визначенні чітких координат місця події. Разом з тим, така описка не впливає на суть вчиненого правопорушення та його кваліфікації, та не є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідач стверджує, що постанова (серії ЕНА №2868976 від 19.08.2024 року) винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо строків звернення до суду.

Позивач зазначив, що про наявність оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення він дізнався 12.02.2025 з АСВП, постанова не була вручена позивачу, просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Згідно ч.2 ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300 - 1 цього Кодексу.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Статтею 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу (Постанова ВС від 26.02.2020 №826/14417/18).

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд, визнаючи поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, враховує такі критерії, як добросовісність заявника, поведінка заявника (активний захист), тривалість пропуску строку, характер порушеного права, істотність порушення, істотність перешкоди, наслідки для третіх осіб.

У даному випадку, з наданої копії оскаржуваної постанови не вбачається, що вона була вручена позивачу, підпис ОСОБА_1 відсутній, відповідач не подав заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем встановленого ст.286 КАС України строку на оскарження, а тому в належний спосіб не було спростовано обставину про невручення оскаржуваної постанови в день її складання. Отже не можна стверджувати, що позивач проявляв байдужість до своїх прав, чи зловживав своїми процесуальними правами, свідомо не бажав знати про такі рішення суб`єкта владних повноважень. А тому, суд як при відкритті провадження у даній справі, так і на час розгляду справи вважає, що є всі підстави для поновлення строку на оскарження зазначеної постанови.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.02.2025р. вказану справу передано на розгляд судді Ярмолі О.Я.

Ухвалою судді від 27.02.2025 року даний позов було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

19.03.2025 року на виконання ухвали суду позивач подав клопотання про долучення доказів по справі.

Ухвалою судді від 20.03.2025 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Вілько Н.Г. 10.04.2025 через ситему «Електрннний суд» подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Одночасно повідомила, що доводи, наведені представником відповідача у відзиві на позов, не спростовують доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, що наведені в позові.

Представник відповідача Департаменту ПП скористався своїм правом та скерував до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.08.2024 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Маринич Д.Г. було винесено постанову серії ЕНА №2868976 від 19.08.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.121 КУпАП у розмірі 680 гривень. (а.с.37)

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії постанови серії ЕНА №2868976, 19.08.2024 року о 16:38 в м. Києві по вул.Берковецька водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Богдан А-092» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовується для перевезення пасажирів, за маршрутом 512, технічний стан і обладнання якого не відповідає встановленим правилам, нормам та стандартам, а саме на задній осі встановлено шини різних моделей та з пошкодженнями, що округлюють корд, чим порушив п. 31.4.5 ПДР України керування водієм ТЗ, що має тех.несправності колес і шин, за що передбачено відповідальність за частиною 2 статті 121 КУпАП.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 17.03.2025 року звертався до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції з запитом про витребування постанови серії ЕНА №2868976 (а.с.34-36).

Нормативно-правове обґрунтування.

У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КпАП України керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що ч. 2 ст. 121 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за наявність технічних несправностей, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація транспортного засобу забороняється.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно з п. 31.4. забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зоккрема, п. 31.4.5. «г» Колеса і шини: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів, що також зазначено у ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 в порушення п. 31.4.5. ПДР керував транспортним засобам «Богдан А-092», технічний стан і обладнання якого не відповідає встановленим правилам, нормам та стандартам, а саме на задній осі встановлено шини різних моделей та з пошкодженнями, що оголюють корд.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію » від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 2 розділу 3 інструкції № 1395, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена за ч. 2 ст. 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Так, статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч. 2 ст. 121 КУпАП). Від імені органів Національної поліції, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом не приймаються доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури розгляду адміністративної справи про притягнення його до відповідальності. Оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження своєї позиції. При цьому, позивач не заперечив факт зупинки і перевірки працівниками поліції його документів 19.08.2024 року.

Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення.

Письмово викладені обставини та пояснення в позовній заяві не створюють для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує позивач. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що у спірній постанові повинно бути посилання на пункти ПДР України, які були порушені. Дійсно, в оскаржуваній постанові поліцейський зазначив порушення п.31.4.5 ПДР та не вказав літеру підпункту «г», але, при цьому поліцейський чітко вказав, що позивач керував транспортним засбом на якому встановлено шини різних моделей з пошкодженнями, тобто склад такого порушення передбачено саме п.п. "г" п. 31.4.5 ПДР України. До того ж, у постанові поліцейський вказав, що позивач порушив положення ПДР України, яким передбачено заборону експлуатації транспортного засобу за наявності технічних несправностей, зокрема колес та шин п. п. 31.4.5 ПДР України.

За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2020 року по справі № 520/2261/19, вказано, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своєї позиції про незаконність постанови від 19.08.2024 року, яка є предметом оскарження в даній справі.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення (ч.3 ст. 286 КАС України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 242-246, 250, 255, 262, 286, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 / адреса: АДРЕСА_1 /

Відповідач: Департамент патрульної поліції / адреса: вул. Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048/

Рішення надруковано та підписано 15.04.2025 року.

СуддяО. Я. Ярмола