Справа № 800/291/17
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 800/291/17

адміністративне провадження № П/9901/100/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів Гімона М.М., Стародуба О.П., Кравчука В.М., Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивачка, заявниця) звернулася до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі також ВРП, Рада, відповідач), у якому з урахуванням уточнень від 25 квітня 2018 року, просила:

- визнати незаконним рішення Вищої ради правосуддя від 20 червня 2017 року № 1638/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Черкаського окружного адміністративного суду безстроково;

- зобов`язати ВРП повторно вирішити питання щодо внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Черкаського окружного адміністративного суду.

2. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19 вересня 2017 року відкрив провадження у цій справі.

3. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та розпочав роботу Верховний Суд.

4. Підпунктом 5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищезазначеного Закону передбачено, що позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

5. Ураховуючи наведене, а також те, що Вищим адміністративним судом України остаточного рішення у справі не ухвалено, позовна заява ОСОБА_1 була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка ухвалою від 09 січня 2018 року прийнята до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

6. 05 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу, якою залишив позов без розгляду.

7. Ця ухвала Верховного Суду була скасована постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 червня 2018 року, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

8. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовив.

9. За результатом апеляційного перегляду цієї справи Велика Палата Верховного Суду вищевказане рішення суду першої інстанції залишила без змін, про що ухвалила постанову від 27 червня 2019 року.

10. У березні 2025 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій вона просить ухвалити додаткове судове рішення у справі № 800/291/17 (провадження № П/9901/100/18), яким стягнути на її користь сплачений за подання апеляційної скарги на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2018 року судовий збір у розмірі 1762 гривні. Розгляд питання про ухвалення додаткового судового рішення заявниця просить здійснювати за її відсутності.

11. Вказані вимоги заявниця обґрунтовує тим, що постановлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду як судом першої інстанції ухвала від 05 квітня 2018 року про залишення позову без розгляду була оскаржена в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду, яка постановою від 27 червня 2019 року вказану ухвалу скасувала та направила справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

12. Заявниця стверджує, що в апеляційній скарзі на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2018 року вона просила Велику Палату Верховного Суду стягнути на її користь сплачений за подання скарги судовий збір, однак таке клопотання суд апеляційної інстанції не вирішував, оскільки судове провадження тривало і не було закінчене.

13. Зазначає, що у подальшому спір було вирішено по суті й ухвалене судом першої інстанції рішення апеляційний суд залишив без змін, однак Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, приймаючи остаточне рішення, питання розподілу судових витрат не вирішив, зокрема, у частині сплаченого позивачкою судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

14. За позицією позивачки, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги підлягав стягненню на її користь, оскільки подана нею апеляційна скарга була задоволена, а оскаржена ухвала - скасована.

15. Як можна зрозуміти з наведених у заяві аргументів, ОСОБА_1 вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи остаточне рішення по суті спору, яким було закінчене судове провадження у справі, повинен був вирішити питання про розподіл судових витрат в частині сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки така скарга була задоволена з ухваленням за результатом апеляційного перегляду справи судового рішення на користь скаржниці.

16. ОСОБА_1 відзначає, що питання про судові витрати у вищевказаній частині суд першої інстанції не вирішив, хоча мав такий обов`язок, у зв`язку з чим переконана, що в такому випадку виникли передбачені пунктом 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення таких судових витрат на її користь з відповідача - Вищої ради правосуддя.

17. За наявною у автоматизованій системі документообігу інформацією заява ОСОБА_1 від 31 березня 2025 року про ухвалення додаткового судового рішення була надіслана одержувачу - Вищій раді правосуддя в електронному вигляді у її електронний кабінет та доставлена до електронного кабінету ВРП 01 квітня 2025 року о 10:26 годині.

18. Пояснення від ВРП щодо вищевказаної заяви до Верховного Суду не надійшли, що, однак, її розгляду не перешкоджає.

19. Вирішуючи порушене заявницею питання, Верховний Суд виходить з такого.

20. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

21. За правилами статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

У випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

22. Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати

23. Аналізуючи по суті подібні приписи Цивільного процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 сформувала висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується, зазвичай, при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

24. Цей же висновок був застосований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 905/1840/21 й доповнений правовою позицією про те, що у разі, якщо закінчено судове провадження (тобто, закрито провадження у справі/залишено позов без розгляду/вирішено спір по суті), і судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, суд у порядку статті 244 ГПК України (визначає ті ж самі підстави для ухвалення додаткового судового рішення, що й статті 252 КАС України) має право за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення до основного рішення у справі (ухвали про закриття провадження у справі; ухвали про залишення позову без розгляду; рішення/постанови за результатом розгляду справи по суті), яким закінчено провадження у справі.

25. Зміст вищенаведених норм засвідчує, що процесуальний закон наводить вичерпний і остаточний перелік випадків, у яких може бути ухвалене додаткове судове рішення. Один з таких випадків - коли суд, ухвалюючи судове рішення, яким закінчено розгляд справи, не вирішив питання про розподіл судових витрат.

26. Водночас, як засвідчує зміст рішення, ухваленого Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду як судом першої інстанції у справі № 800/291/17, Суд, покликаючись на норми частин першої та другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначав, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати позивачці не відшкодовуються.

27. Отже суд першої інстанції у своєму рішенні вирішив питання про розподіл усіх судових витрат, у тому числі й тих, які були понесені позивачкою у зв`язку з оскарженням в апеляційному порядку ухвали про залишення позову без розгляду.

28. До того ж, вищевказане рішення, у тому числі й в частині висновку суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, підлягало апеляційному оскарженню і таким правом ОСОБА_1 скористалась, подавши відповідну апеляційну скаргу.

29. Однак зі змісту ухваленої Великою Палатою Верховного Суду постанови від 27 червня 2019 року не вбачається того, що скаржниця висловлювала незгоду із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат чи порушувала про це питання під час апеляційного перегляду справи.

30. При цьому, апеляційний суд підтримав рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову й залишив його без змін, у зв`язку з чим та відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу судових витрат не змінював.

31. З урахуванням вищезазначеного Верховний Суд висновує, що у цьому випадку питання про розподіл судових витрат було вирішено судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті спору, яке було переглянуто в апеляційному порядку, залишене без змін та набрало законної сили, у зв`язку з чим передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для ухвалення додаткового рішення у справі № 800/291/17 не настало.

32. Вимоги заяви ОСОБА_1 фактично спрямовані на перегляд судом першої інстанції свого ж рішення по суті спору, яке набрало законної сили, в частині остаточно вирішеного питання про розподіл судових витрат, понесених учасниками у справі № 800/291/17, однак такого механізму процесуальний закон не передбачає й не закріплює відповідних повноважень за судом, що ухвалив судове рішення, яким закінчено розгляд справи.

33. За таких обставин та правового регулювання Верховний Суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 800/291/17 належить відмовити.

34. Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи у встановленому процесуальним законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуюча суддя Н.В. Коваленко

Судді: М.М. Гімон

О.П. Стародуб

В.М. Кравчук

С.М. Чиркін