Справа № 160/34842/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Виконуючого обов`язки керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Булгакова Ігоря Сергійовича в інтересах держави в особі: Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , в якій позивачі просять:
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 , яка полягає у неукладенні з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради охоронного договору на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), у м. Дніпро, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768;
- зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради охоронний договір на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (раніше Якова Самарського, 12, назва за обліком вул. Самарського, 12), у м. Дніпро на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768;
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 , яка полягає у неприведенні до належного стану об`єкту культурної спадщини - пам`ятки архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою АДРЕСА_3 (раніше Якова Самарського, 12, назва за обліком вул. Самарського, 12), у м. Дніпро, шляхом здійснення ремонтних робіт;
- зобов`язати ОСОБА_1 привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), у м. Дніпро шляхом здійснення ремонтних робіт;
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 , яка полягає у неприведенні до належного стану об`єкту культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), у м. Дніпро, шляхом здійснення реставраційних робіт;
- зобов`язати ОСОБА_1 привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (раніше АДРЕСА_4 , назва за обліком АДРЕСА_4 ), у м. Дніпро шляхом здійснення реставраційних робіт.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власником пам`ятки архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (раніше АДРЕСА_4 , назва за обліком АДРЕСА_4 ), у м. Дніпро - ОСОБА_1 не укладено охоронний договір, як передбачено вимогами чинного законодавства. Окрім того, на переконання позивача, ОСОБА_1 , як власником пам`ятки, не вжито належних заходів до збереження (схоронності) стану пам`ятки архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок».
06.01.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
15.01.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду в задоволенні клопотання Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицая Сергія Миколайовича про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін вімдволено.
28.01.2025 року представником ОСОБА_1 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що між Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради і ОСОБА_1 укладено Попередній договір про укладення в майбутньому охоронного договору на пам`ятку (її частину) від 24.05.2023 р. №13/6-23. Вказаний Попередній договір діє до цього часу з урахуванням положень його п.1, згідно якого Відповідач прийняла на себе зобов`язання укласти охоронний договір впродовж одного місяця з моменту набуття права власності на Пам`ятку. Попередній договір є дійсним, в судовому порядку недійсним/неукладеним він не визнаний, обставини, які б зумовили припинення його дії не настали. Процедура набуття права власності на Пам`ятку за Відповідачем триває. Акт списання Пам`ятки з балансу КП «ЖИЛСЕРВІС-14» ДМР затверджений рішенням виконкому ДМР від 01.10.2024 р. №9-1/10.
Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 , за погодженням з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, самостійно вжито заходів щодо виготовлення облікової документації на Пам`ятку, складеної відповідно до наказу Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 «Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини». Відповідачем укладено відповідний договір від 24.09.2024 р. №24.09.24/1 з ФОП ОСОБА_2 , який уповноважений на розробку облікової документації. Строк виконання робіт за договором до 31.07.2025 р.
На переконання представника відповідача, вказані дії свідчать про повне і безумовне виконання ОСОБА_1 і Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради вимог діючого законодавства України з питань охорони культурної спадщини, а тому жодних порушень не допущено.
03.02.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів, викладених в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 158-р від 12.04.1996 року «Про затвердження Переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення Дніпропетровської області», будівля - «Доходний будинок», за адресою: АДРЕСА_3 (раніше - вул. Якова Самарського, 12, назва за обліком вул. Самарського, 12), є пам`яткою архітектури та містобудування Дніпропетровської області місцевого значення, охоронний номер 88.
24.05.2023 року між Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладено попередній договір про укладення на майбутнє охоронного договору на пам`ятку (її частину) за № 13/6-23.
Позивач вважає, що ОСОБА_1 у відповідності до статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зобов`язана була у місячний строк укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини саме охоронний договір, який має бути погоджений Міністерством культури та інформаційної політики України, однак у визначений законом строк остання не вчинила вищезазначених дій, договір не уклала та не вжила належних заходів до збереження (схоронності) стану пам`ятки архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частинами 4, 5 статті 54 Конституції України передбачено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Охорона об`єктів культурної спадщини визнається одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Отже, держава в особі її органів зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу.
Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суд від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Згідно з частиною третьою ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768) власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1: 50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Таким чином, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Разом з тим, в пункті 3 Порядку №1768 передбачено якщо пам`ятка належить до категорії пам`яток національного значення, охоронний договір підписується органом охорони культурної спадщини, на території якого знаходиться пам`ятка, після погодження його з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.
Судом встановлено, що 24.05.2023 року між Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладено саме попередній договір про укладення на майбутнє охоронного договору на пам`ятку (її частину) за № 13/6-23.
Суд зауважує, що укладення попереднього договору про укладення на майбутнє охоронного договору на пам`ятку (її частину) за № 13/6-23 від 24.05.2023 року не є тотожним укладенню охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, а тому не береться судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено альтернативного способу укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини.
Відтак, на переконання суду, враховуючи вищевикладене, даний договір (попередній договір про укладення на майбутнє охоронного договору на пам`ятку (її частину) за № 13/6-23 від 24.05.2023 року) не відповідає встановленим вимогам Порядку №1768 та вважається не укладеним з органом охорони культурної спадщини.
Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині щодо протиправної бездіяльності ОСОБА_1 яка виразилась у неукладенні з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради охоронного договору на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок».
При цьому, як зазначалося вище, відповідно до пункту 2 Порядку №1768, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Втім, як встановлено судом, ОСОБА_1 вказаний дій, як власником пам`ятки, виконано не було, а тому суд вважає за можливе зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради охоронний договір на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок».
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача привести до належного стану об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», шляхом здійснення реставраційних та ремонтних робіт, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Розробленню проектів консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, у тому числі археологічних і геологічних.
Роботи із збереження об`єктів культурної спадщини проводяться згідно з реставраційними нормами та правилами, погодженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Будівельні норми та правила застосовуються у разі проведення робіт із збереження об`єкта культурної спадщини лише у випадках, що не суперечать інтересам збереження цього об`єкта.
Статтею 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).
Якщо власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, самостійно не здійснюють заходів, передбачених у частині першій цієї статті, то відповідний орган охорони культурної спадщини може зобов`язати їх здійснити ці заходи, видавши відповідне розпорядження.
У разі, коли власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, не в змозі виконати розпорядження органу охорони культурної спадщини щодо охорони пам`ятки, орган охорони культурної спадщини може вжити необхідних заходів самостійно (повністю або частково), профінансувавши їх за рахунок спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини.
Також відповідно до п. 5 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини №1768 в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Як встановлено судом, Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради є відповідним органом охорони культурної спадщини.
Судом також встановлено та не заперечується відповідачем, що остання, як особа, яка набула права володіння на пам`ятку архітектури місцевого значення не здійснила заходів щодо приведення цієї пам`ятки до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).
А тому, враховуючи приписи статті 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини», суд вказує, що Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, як орган охорони культурної спадщини, мав право зобов`язати відповідача здійснити заходи щодо приведення пам`ятки архітектури місцевого значення до належного стану, видавши відповідне розпорядження, однак відповідного розпорядження не склав.
Більш того, суд також вказує, що приписи статті 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини», Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, як орган охорони культурної спадщини, міг вжити необхідних заходів самостійно (повністю або частково), профінансувавши їх за рахунок спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини, втім відповідних заходів ним також не було вчинено.
Враховуючи вказані норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що обов`язок щодо приведення пам`ятки архітектури місцевого значення до належного стану покладається не виключно на власника пам`ятки архітектури місцевого значення, а також і на відповідний орган охорони культурної спадщини.
Однак, суд також вважає за необхідне зазначити і про таке.
Суд вказує, що з огляду на зміст підпункту 1 пункту 6 Порядку №1768 судом встановлено, що матеріали справи містять акт технічного стану об`єкта культурної спадщини №27-а від 17.05.2023 року щодо незадовільного технічного стану пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», у висновках якого зазначено, що пам`ятка потребує проведення комплексних наукових досліджень, з подальшим проведенням ремонтно-реставраційних робіт.
Тобто, та обставина, що пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, не ставиться під сумнів, що є підставою для виникнення у власника (користувача) обов`язку привести пам`ятку до належного стану.
Водночас, враховуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд зазначає, що аналіз положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» свідчить про те, що приведення пам`ятки архітектури до належного стану є також складним багатоетапним процесом, який передбачає необхідність розроблення відповідних проектів (консервації, реставрації, ремонту та ін.), яким передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, з отриманням відповідних дозволів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та із залученням фахівців у відповідній сфері, які мають забезпечити виконання відповідних виробничо-технічних, виробничих функцій.
А тому, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що спосіб виконання обов`язку щодо приведення пам`ятки архітектури до належного стану визначається власником та відповідним органом охорони культурної спадщини, залежно від результатів обстеження та фахових висновків, на підставі погодженої науково-проектної документації.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні як проекти консервації, реставрації, ремонту на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», так і результати обстеження та фахові висновки, на підставі погодженої науково-проектної документації.
Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги прокурора про зобов`язання відповідача привести в належний стан об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок» шляхом здійснення реставраційних та ремонтних робіт, оскільки фактично така вимога є передчасною.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви Виконуючого обов`язки керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Булгакова Ігоря Сергійовича в інтересах держави в особі: Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст.9, 72-77, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 , яка полягає у неукладенні з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради охоронного договору на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером № 88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), у м. Дніпро, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
Зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради охоронний договір на об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення з охоронним номером №88 «Доходний будинок», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (раніше Якова Самарського, 12, назва за обліком вул. Самарського, 12), у м. Дніпро на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський