Справа № 160/1661/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2025 рокуСправа №160/1661/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Сармат» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
22 січня 2024 року Приватне підприємство «Сармат» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Окремо позивачем було звернуто увагу на добросовісність поведінки Приватного підприємства «Сармат», яке зверталося із заявою від 20.07.2023 до Мінекономіки України про одержання висновку щодо продовження граничних строків розрахунків, яка була обґрунтована необхідністю продовження строків, оскільки зменшення у період воєнного стану граничних строків до 180 календарних днів призвело до додаткових обмежень щодо ведення повноцінної діяльності Приватного підприємства «Сармат». Проте, листом Мінекономіки України від 15.08.2023 р. було відмовлено позивачу у видачі висновку з формальних підстав. При цьому, в Акті перевірки та ППР не міститься зазначення про вказані обставини, що свідчить, на думку позивача, про невсебічність проведеної перевірки.
У позові позивачем також було зазначено, що у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу орієнтовним розміром 50 000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Окремо зауважено, що наведені позивачем витрати у розмірі 50 000,00 грн. підлягають зменшенню, у зв`язку з їх не співмірністю, оскільки предмет позову у даній справі не є складним.
14.02.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року продовжено процесуальний строк розгляду справи на тридцять днів.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
За результатами перевірки складено акт від 09.10.2024 №2932/04-36-07-14-04/31037360.
За результатами перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем ч.3 ст. 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» в частині несвоєчасного надходження товару від нерезидента Компанії «LAG TRAILERS NV» (Бельгія).
На виконання умов договору ПП «Сармат» перераховано на користь Kомпанія «LAG TRAILERS NV» валютну виручку на загальну суму 22 000,0 євро (екв. 820 941,00грн.), а саме:
- платіжне доручення в іноземній валюті від 09.11.2022р. №10 на суму 11 000,0 євро (екв. 401 912,50 грн.). Граничний термін надходження товару 07.05.2023;
- платіжне доручення в іноземній валюті від 17.11.2022р. №11 на суму 11 000,0 євро (екв. 419 028,50 грн.). Граничний термін надходження товару 15.05.2023.
Не погоджуючись з ППР, ПП «Сармат» було подано в порядку адміністративного оскарження скаргу до ДПС України.
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 18.12.2024 № 37816/6/99-00-06-01-02-06 в задоволенні скарги було відмовлено.

Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням № від 05.11.2024, позивач звернувся із позовом до суду.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).

Підпунктом 14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (підп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України).

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (абзац перший підп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Відповідно до абзацу п`ятого підп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Абзацом шостим цієї норми передбачено, що документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Підпунктом 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п.86.1 ст.86 ПК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкового повідомлення-рішення у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Щодо процедури проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Пунктом 78.4 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Абзацом 2 п.78.4 ст.78 ПКУ врегульовано, що право на проведення документальної перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки врученому у порядку, визначеному ст.42 цього кодексу копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Статтею 42 ПКУ визначено порядок листування платників податків та контролюючого органу, згідно якого документи з питань податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбаченим законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображені в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 ст.42 ПКУ, надіслані за адресою (місцезнаходження, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзацом 2 п.42.4 ст.42 ПКУ передбачено, що листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Відповідно до п.42.5 ст.42 ПКУ, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто платнику податків (його представнику).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пп.191.1.4 п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.78.1.1 ст.78.1, ст.78, п.82.2 ст.82 ПКУ, у зв`язку з надходженням на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкової інформації від Національного банку України від 27.06.2023 №25-0008/136/ДСК щодо виявлених фактів порушень норм валютного законодавства України, на підставі наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 11.09.2024 №4139-п була проведена документальна позапланова виїзна перевірка приватного підприємства "САРМАТ" з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 11.07.2022 №25-0008/136/ДСК за період з 11.07.2022 по 27.09.2024.

Матеріалами справи підтверджено, що копію наказу ГУ ДПС «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «САРМАТ» ()» від 11.09.2024 №4139-п було вручено особисто під підпис головному бухгалтеру ПП «САРМАТ» Кірсановій Наталі Миколаївні.

Твердження позивача щодо наявності процедурних порушень, суд до уваги не приймає, та звертає увагу на те, що в залежності від характеру порушень такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки можливим процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Водночас, під час судового розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури проведення перевірки, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Отже, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного ППР у зв`язку з наявними, на думку позивача, процедурними порушеннями (на думку позивача) при проведені перевірки.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначені Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2473-VIII).

Згідно зрозділом І ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-XII (зі змінами та доповненнями), імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб`єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Відповідно до пп.2 п.7 розділу ІІ Постанови НБУ від 02.01.2019 №7, Банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) за операціями з імпорту товарів.

Датою здійснення платежу на користь нерезидента постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Відповідно до п.21 розділу ІІ Постанови НБУ від 02.01.2019 №5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Пунктом 142 Постанови НБУ від 24.02.2022 №18 визначено, що у період запровадження воєнного стану граничні строки за операціями з експорту та імпорту товарів становить 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022.

Згідно з п.9 розділу ІІІ Постанови НБУ від 02.01.2019 №7, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків: у разі імпорту продукції, яка ввозиться в Україну, після отримання інформації з реєстру МД про здійснення поставки за імпортною операцією з оформленням МД типу IM-40 Імпорт, IM-41 Реімпорт, ІМ-51 Переробка на митній території, IM-72 Безмитна торгівля, IM-75 Відмова на користь держави, IM-76 Знищення або руйнування (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або після пред`явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції (якщо на продукцію, що імпортується, згідно із законодавством України не оформляється МД).

Відповідно до абз. 38 ст.1 розділу І Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (зі змінами та доповненнями), момент здійснення експорту (імпорту) момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Згідно з ст.10 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (зі змінами та доповненнями), межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України.

Момент здійснення імпорту є момент перетину товаром митного кордону України. Поняття перетину товаром митного кордону України збігається із переміщенням товару через митний кордон України ввезенням товару в Україну, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на товар товаросупровідного документу, на якому проставляється відбиток штампу «Під митним контролем» з відповідною датою, та який підтверджує факт і дату перетину товаром митного кордону.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Суд зазначає, що до перевірки ПП «САРМАТ» не надано документального підтвердження несвоєчасного виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 11.07.2022 №Ord-39597-E через дію форс-мажорних обставин відповідності до ч.6 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII.

Згідно з ч.7 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.

До перевірки та до суду ПП «САРМАТ» документи, підтверджуючі здійснення позовної роботи відповідно до ч.7 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, не надано.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.

Висновки Міністерства економіки України щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, ПП «САРМАТ» до суду не надано.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого ч.5 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Суд приймає до уваги доводи позивача щодо неправильного обрахування суми штрафних санкцій через їх нарахування по курсу долара США до гривні станом на 05.11.2022, а не станом на 05.11.2021, та зазначає наступне.

Частина 1 ст. 13 ЗУ «Про валюту і валютні операції» визначає, що НБУ має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Відповідно до п. 14-2 Постанови Правління НБУ «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 р. № 18, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022 р.

Зміст ч. 5 ст. 13 Закону №2473-VIII свідчить, що при порушенні резидентами строку розрахунків нараховується пеня за кожний день прострочення в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом НБУ, встановленим на день виникнення заборгованості.

Тобто якщо розрахунки за договором провадяться в іноземній валюті, то з метою обчислення розміру пені, встановленої ч.5 ст.13 Закону № 2473-VIII, вартість недопоставленого товару в іноземній валюті перераховують у національну валюту за курсом НБУ, встановленим на день виникнення заборгованості.

Враховуючи, що курс валюти може мати значне коливання протягом періоду виконання зобов`язання сторонами, тлумачення формулювання «день виникнення заборгованості» має істотне значення при обрахунку пені.

Пунктом 7 розділу II Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою НБУ від 02.01.2019 р. № 7 визначено, що банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків:

за операціями з експорту товарів: з дати оформлення митної декларації на продукцію, що експортується;

за операціями з імпорту товарів: здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта).

Наслідком недотримання граничних строків є порушення строків розрахунку.

Підпунктом 4 п. 3 Інструкції встановлено, що днем виникнення порушення є перший день після закінчення встановленого НБУ граничного строку розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів або строку, установленого відповідно до раніше виданих за цією операцією висновків.

Таким чином, у розумінні цієї норми, день виникнення порушення фактично є першим днем прострочення граничного строку (181-й календарний день).

День виникнення порушення не є тотожним за змістом словосполученню «день виникнення заборгованості», прив`язка до якої встановлена у ч. 5 ст. 13 Закону №2473-VIII, і з урахуванням якої здійснюється обрахунок пені.

Вказане підтверджується висновком, наведеним у Постанові КАС ВС від 20.12.2024 р. у справі №160/6138/24, за яким: день виникнення заборгованості в імпортних правовідносинах не може бути ототожнений з днем виникнення порушення. Днем виникнення заборгованості в цих правовідносинах є день здійснення резидентом авансового платежу, а не перший день після спливу граничних строків розрахунків.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, у розумінні ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII, для обчислення пені має братися курс національної валюти за курсом НБУ станом на день виникнення заборгованості, яким при імпорті є день здійснення резидентом авансового платежу (здійснення платежу за операціями з імпорту).

За таких умов, при розрахунку пені відповідач мав враховувати курс НБУ на дату виникнення заборгованості (дати здійснення позивачем авансового платежу 09.11.2022 р., 17.11.2022 р.).

Судом встановлено, що згідно із розрахунком пені до акта перевірки, відповідач застосував такі офіційні курси гривні щодо іноземних валют:

- за платежем № 10 від 09.11.2022 р. курс 40,2602 грн. за 1 Євро, встановлений НБУ станом на перший день прострочення граничного строку розрахунків (на 181 день 08.05.2023 р.);

- за платежем № 11 від 17.11.2022 р. курс 39,7702 за 1 Євро, встановлений НБУ станом на перший день прострочення граничного строку розрахунків (на 181 день 16.05.2023 р.).

З матеріалів справи, а саме, за даними архіву, розміщеного на офіційному сайті НБУ, встановлено, що курс євро станом на день виникнення заборгованості 09.11.2022 р. становив 36,5375 грн., а на 17.11.2022 р. - 38,0935 грн., тобто є значно нижчим, ніж станом на 181-й день прострочення: 08.05.2023 р. (40,2602 грн.) та 16.05.2023 р. (39,7702 грн.) відповідно.

З цього слідує, що відповідач застосував неправильний курс при розрахунку пені, здійснивши розрахунок пені із застосуванням офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановлений НБУ, станом на перший день прострочення граничного строку розрахунків, а не станом на день виникнення заборгованості.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що податковим органом неправильно проведено розрахунок пені.

Суд вважає, що застосування вищого розміру курсу призвело до збільшення розміру пені, що, в свою чергу, безпідставно покладає на позивача додатковий фінансовий тягар.

Жодних пояснень із документальним підтвердженням, які б спростовували факт неправильного обрахунку пені, відповідачем до суду не надано.

Суд також враховує, що підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України податковому органу надано право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, повноваження щодо притягнення Приватного підприємства «Сармат», як платника податків, до відповідальності за порушення, зокрема, валютного законодавства, покладені на відповідача.

Доведення правильності нарахування суми штрафних (фінансових) санкцій є виключним обов`язком податкового органу в ході судового розгляду справи. Тягар доказування також лежить на податковому органі (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Згідно з п. 58.1. ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 54.3.3. пункту 54.3. статіт 54 ПК України, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені: у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності є контролюючий орган.

Відповідно до вищевикладеного, адміністративний суд не наділений правом змінювати розмір штрафних санкцій, визначених, зокрема, в податкових повідомленнях-рішеннях, оскільки за умови протилежного - це призведе до перебирання судом функцій контролюючого органу та втручання в його дискреційні повноваження, що є недопустимим та суперечить принципу розподілу влади.

Тобто адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податковий орган.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими у вказаній статті критеріями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №127/26251/15-а від 24 січня 2020 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, у суду відсутні підстави для самостійного встановлення цієї обставини з метою самостійного обрахунку іншої, належної суми пені, оскільки застосування санкцій у спірних правовідносинах є прерогативою контролюючого органу, дії якого перевіряє суд на предмет їх правомірності.

Встановивши, що контролюючий орган неправильно розрахував суму пені за порушення позивачем вимог Закону України №2473, зважаючи на те, що суд не може підміняти орган ДПС у здійсненні функцій щодо притягнення платника податків до відповідальності за порушення валютного законодавства у вигляді застосування штрафних санкцій, суд доходить висновку про необхідність скасування спірного податкового повідомлення-рішення у повному обсязі, оскільки правильність визначення ним суми грошового зобов`язання не доведена відповідачем.

При цьому, судом не беруться до уваги інші твердження позивача, з огляду на встановлені обставини.

Також, суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що питання з приводу їх стягнення буде вирішуватися судом після надання позивачем відповідних доказів щодо їх понесення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9666,85 грн.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 9666,85 грн.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Сармат» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.11.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Приватного підприємства «Сармат» витрати зі сплати судового збору в розмірі 9666,85 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник