Справа № 520/21764/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 520/21764/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025, (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г.) по справі № 520/21764/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вімо-Плюс"

до Харківської митниці

про визнання дій протиправними та скасувати рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вімо-Плюс" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості № UА807000/2024/000465/2 від 22.07.2024;

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2024/000558 від 22.07.2024.

В обґрунтування позову зазначило, що при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржувані рішення та картку відмови, як наслідок, неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості № UА 807000/2024/000465/2 від 22.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2024/000558 від 22.07.2024.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь ТОВ "Вімо-Плюс" судовий збір у сумі 14 696, 59 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Харківська митниця (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, не надання належної оцінки доводам відповідача, щодо наявності розбіжностей в наданих до митного оформлення документах, зокрема відсутності всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зазначає, про не надання декларантом ні прайс-листів, ні каталогів від виробника товару, які містили б детальну цінову інформацію по товарам, які ввезені ним на територію України, тоді як інвойс від 18.07.2024 не містить всіх необхідних даних для визначення числового значення складових митної вартості.

Також, декларантом не надано експортну декларацію країни відправлення з відмітками митних органів країни відправлення, наявність якої передбачена умовами зовнішньоекономічного договору від 23.08.2023 №1. В свою чергу, наданий експортно-супровідний документ №24PL301010E0873304 від 18.07.2024 без перекладу не є декларацією країни відправлення, на ньому відсутні відмітки митного органу, з нього неможливо визначити цінові графи, що стосуються товару і інші дані, які б могли бути застосовані митницею для визначення складових митної вартості товару по спірній митній декларації.

Щодо витрат на транспортування, зауважує, що інвойсом від 18.07.2024 визначені умови поставки товарів CPT Харків, що означає про можливе включення транспортних витрат, витрат на завантаження, розвантаження експедиторських, страхових, інших витрати у їх вартість. Разом з тим, позивачем не надано жодних розрахунків, з яких митниця мала можливість з`ясувати які саме витрати враховані у загальну вартість товарів, як і не надано договору перевезення, заявок тощо на підтвердження понесення спірних витрат саме продавцем.

Крім того, задекларований рівень митної вартості товарів, поданої до митного контролю та митного оформлення по ЕМД №24UA26U3 від 22.07.2024 нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями раніше.

Вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам митного органу щодо спрацювання спеціалізованої бази ЄАІС Держмитслужби, як обґрунтовану підставу для виникнення у відповідача сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості ввезених товарів та можливість останнього застосувати резервний метод визначення митної вартості з огляду на не надання підприємством додаткових документів на запит митниці.

При цьому зауважує, що жоден нормативно-правовий документ не зобов`язує митний орган у запиті на надання додаткових документів зазначати, які саме розбіжності були виявлені ним під час аналізу документів, поданих до митного оформлення.

Звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції щодо скасування картки відмови у митному оформленні, оскільки на час звернення позивача до суду остання вичерпала свою дію, а отже права та інтереси ТОВ «Вімо-Плюс» жодним чином не порушені.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не враховано, що стягнута з відповідача сума витрат на правничу допомогу є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Зазначає, що дана справа є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, що суттєво спрощувало роботу адвоката при підготовці процесуальних документів.

Просить врахувати, що в додатковій угоді №9 від 14.05.2024 та в акті здачі приймання надання послуг від 15.05.2024 №15 не наведено погодинний розподіл за кожен вид наданої адвокатом послуги, що унеможливлює провести математичні розрахунки витраченого адвокатом часу на кожну послугу.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Мельнікова Л.В.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_1 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 23.08.2023 між ТОВ «Вімо-Плюс» (покупець) та VIOLA Sp. z o.o. (Польща)(продавець) укладено контракт № 1, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, кількість і асортимент якої вказується сторонами в рахунках-фактурах продавця на кожну поставку, що є невід`ємними частинами цього контракту (т. 1 а.с. 35-36).

Ціна на товар та загальна сума товару, що продається за цим контрактом встановлюються в євро і вказується в рахунках-фактурах. Загальна сума Контракту складається з сум окремих рахунків-фактур, які невід`ємною частиною даного контракту. Валюта Контракту євро. ( розділ 2 Контракту).

Продавець поставляє покупцю товар за цим Контрактом на умовах CPT Харків, Україна в термінології Інкотермс-2020 або на інших умовах, обумовлених додатково і зазначених в рахунках-фактурах. Товари поставляються партіями автомобільним транспортом.

Продавець зобов`язаний у день відвантаження товару сповістити покупця про відвантаження товару. Продавець зобов`язаний передати перевізнику одночасно з товаром експортну декларацію і такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену партію товару, товарно-транспортну накладну міжнародного зразка (CMR), пакувальний лист.( розділ 3 Контракту)

Згідно з п. 5.1 Контракту оплата товару здійснюється покупцем в євро, безготівковим перерахунком коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 90 днів після приймання товару. Сторони допускають інший термін оплати за взаємною домовленістю.

У липні 2024 р. позивач придбав у VIOLA Sp. z o.o. кісточки, палички, ласощі, реберця, вітаміни торгівельної марки «Trixie» для собак та котів на загальну суму 38 788,92 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 18.07.2024 № VIMD/000002/07/2024 (т. 1 а.с. 19-20).

22.07.2024 з метою митного оформлення товару, позивач подав до Харківської митниці митну декларацію № 24UA26U3, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору в розмірі 38 788,92 євро (т. 1 а.с. 24-28).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивач надав: контракт від 23.09.2023, пакувальний лист від 18.07.2024, рахунок-фактуру (iнвойс) № VIMD/000002/07/2024 від 18.07.2024, автотранспортну накладну від 18.07.2024, копію митної декларації країни відправлення № 24PL301010E0873304 від 18.07.2024 (т. 1 а.с. 17-23, 35-36).

У зв`язку із спрацюванням ризиків АСАУР, 22.07.2024 Харківська митниця направила декларанту запит про надання додаткових документів щодо правильності визначення митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; транспортно-експедиційні рахунки, заявки на перевезення, договори тощо (т. 1 а.с. 94).

22.07.2024 декларант повідомив митний орган, що не має можливості надати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару (т. 1 а.с. 15)

22.07.2024 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №№UA807000/2024/000465/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2024/000558 (т. 1 а.с. 11-13, 16)

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення та картка відмови прийняті відповідачем необґрунтовано, а тому є протиправними.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.

Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною контракту від 23.08.2023) з урахуванням рахунку-фактури (інвойсу).

Позивачем до митного оформлення подано митну декларацію, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.

Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

У графі 33 рішення в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено:

- наявні рішення про визначення митної вартості за ідентичними товарами по даному підприємству;

- відсутня експортна митна декларація з датою експорту та відмітками митних органів країни відправлення, що обумовлена п.3.3 контракту №1 від 23.08.2023;

- відсутній переклад супровідного документа Т1 №24PL301010E0873304;

- у графі 22 CMR відсутній підпис відправника;

- не надано договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості;

- відсутні каталоги, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) від виробника товару;

- відсутній договір про транспортне перевезення товару;

- відсутня заявка до договору на транспортне перевезення товару;

- не надано всі витребувані додаткові документи, передбачені п. 3 ст.53 МК України.

Джерелом інформації по товарам слугувала цінова інформація, що наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, а саме: товар № 1 - МД №UA209190/2024/009935 від 06.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 9,00 дол. США/кг; товар № 2 - МД UA 110140/2024/004155 від 27.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 8,4 дол. США/кг; товар № 3 МД №UA209190/2024/009935 від 06.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 2,78 дол. США/кг; товар № 4 МД №UA209190/2024/009935 від 06.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 3,85 дол. США/кг; товар № 5 МД №UA209190/2024/011750 від 24.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 9,08 дол. США/кг; товар № 6 МД №UA209190/2024/016588 від 12.07.2024, де розрахунок митної вартості складає 9,25 дол. США/кг; товар № 7 МД №UA209190/2024/016441 від 11.07.2024, де розрахунок митної вартості складає 9,34 дол. США/кг; товар № 8 МД №UA209190/2024/008986 від 25.04.2024, де розрахунок митної вартості складає 10,25 дол. США/кг; товар № 9 МД №UA209190/2024/011088 від 17.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 15,14 дол. США/кг; товар № 10 МД №UA209190/2024/009579 від 01.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 3,78 дол. США/кг; товар № 11 МД №UA209190/2024/011088 від 17.05.2024, де розрахунок митної вартості складає 7,65 дол. США/кг.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції надані позивачем документи містили всі відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Доводи скаржника щодо наявності інших рішень про визначення митної вартості за ідентичними товарами по даному підприємству колегія суддів оцінює критично, оскільки рішення про коригування митної вартості складається тільки на ту партію товару, яка проходить митне оформлення і не може впливати на подальше оформлення інших товарів (партій товарів) по ціні, вказаній у попередніх рішеннях про коригування митної вартості.

Щодо доводів апеляційної скарги про не надання позивачем до митного оформлення експортної митної декларації з датою експорту та відмітками митних органів країни відправлення, що обумовлена вимогами Контракту, надання декларантом експортно-супровідного документу № 24PL301010E0873304 від 18.07.2024 без перекладу.

Так, за умовами п. 3.3. Контракту продавець зобов`язаний передати перевізнику одночасно з товаром, зокрема, експортну декларацію.

Судом встановлено, що позивачем до митного органу одночасно з митною декларацією надано декларацію № 24PL301010E0873304 від 18.07.2024, яка за твердженням митного органу не є експортною декларацією.

Водночас, відповідачем не враховано, що надана позивачем експортна декларація складена продавцем за формою, встановленою Конвенцією про спрощення формальностей у торгівлі товарами, до якої Україна приєдналась у серпні 2022 р. згідно Закону України 30 серпня 2022 року № 2554-IX «Про приєднання України до Конвенції про спрощення формальностей у торгівлі товарами».

Декларація № 24PL301010E0873304 від 18.07.2024 містить усі необхідні реквізити, зокрема дату експорту, відомості щодо контрагентів, вагові характеристики товарів, товаросупровідні документи, коди УКТЗЕД товарів, їх опис, кількість та вартість.

В свою чергу відсутність на документі відміток митних органів країни відправлення не свідчить про невірне визначення декларантом митної вартості товару, враховуючи надання митному органу інших документів (інвойсу, пакувального листа, товарно-транспортної накладної).

Щодо не надання ТОВ «Вімо-Плюс» перекладу експортної декларації колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 254 МК України документи, які необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що документи, необхідні для здійснення митного контролю/оформлення товарів, подаються або українською мовою, або мовою митних союзів, або мовою міжнародного спілкування. Тобто, на законодавчому рівні встановлена альтернатива мови для таких документів, а тому поряд із українською мовою дозволено також використовувати і мову митних союзів, і мову міжнародного спілкування.

Необхідно зазначити, що Конвенцією про спрощення формальностей у торгівлі товарами з 01.01.1988 спрощено формальності у торгівлі товарами між країнами-учасницями Конвенції і третіми країнами шляхом укладення ЄАД за уніфікованою формою, переклад якої не вимагається.

Враховуючи запровадження єдиного адміністративного документа для використання в торгівлі з 01.01.1988 згідно з Конвенцією, надання перекладу відповідної декларації, складеної за уніфікованою формою ЄАД, не вимагається. Тому підстави для витребування перекладу у відповідача були відсутні.

За висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 20 вересня 2023 року у справі №815/6805/17 твердження митного органу щодо неможливості перевірки числового значення заявленої митної вартості товару у зв`язку з ненаданням перекладу митної декларації країни відправлення, є такими, що не ґрунтуються на законодавстві.

Крім того, як вірно врахував суд першої інстанції, копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, а може лише додатково надаватися митному органу виключно у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 МК України за її наявності, проте, відсутність такого документу не впливає на митну вартість, оскільки він не містить відомостей, необхідних для перевірки митної декларації.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 815/6805/17.

Щодо доводів скаржника про не надання позивачем до митного оформлення документів на підтвердження транспортних витрат.

Відповідно до п. 3.1 Контракту продавець поставляє покупцю товар за цим Контрактом на умовах CPT Харків, Україна в термінології Інкотермс-2020 або на інших умовах, обумовлених додатково і зазначених в рахунках-фактурах.

Рахунком-фактурою (інвойсом) від 18.07.2024 визначено, що товари поставляються на умовах CPT Charkow.

Апелянт зазначає, що декларант мав надати документи, які надали б митному органу можливість з`ясувати, які саме транспортні витрати включені продавцем до вартості ввезених товарів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Та обставина, що товар поставлявся на умовах СРТ Харків (Інкотермс 2020) не оспорюється сторонами.

Відповідно до правил Інкотермс-2020 умови поставки СРТ ((Carriage Paid To) - фрахт/перевезення оплачено до (назва місця призначення)), означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами терміна СРТ на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі 814/4204/15, від 20 лютого 2025 року у справі № 160/33340/23.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, за умовами поставки CPT Харків, Україна саме на продавця, а не на позивача покладались обов`язки щодо сплати й забезпечення транспортування товару з місця відвантаження до м. Харків, Україна, митного очищення товару позивача та витрат, пов`язаних із навантаженням, вивантаженням та обробкою товару при його транспортуванні.

Натомість, твердження апелянта про не надання позивачем до митного оформлення транспортних (перевізних) документів колегія суддів вважає такими, що не впливають на рівень митної вартості товару, так як такий товар постачався на умовах CPT, а тому витрати на його транспортування вже включені до ціни товару.

Доводи апеляційної скарги про недоліки у міжнародній товарно-транспортній накладній, а саме відсутність підпису відправника у графі 22 CMR колегія суддів вважає такими, що напряму не впливають на ціну товару. Самі собою недоліки щодо оформлення вантажних накладних CMR не можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі № 380/1221/20.

Стосовно посилання скаржника на відсутність каталогів, прейскурантів (прайс-листів) від виробника товару, колегія суддів зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, що складається виробником (продавцем) товару в процесі здійснення його господарської діяльності та не є товаросупровідним документом. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника (продавця) товару вказаного документу чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Отже, відомості, наведені у прайс-листі, не мають імперативного характеру і у разі його наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.01.2022 у справі № 810/3667/15.

В постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

Доводи скаржника як на підставу визначення митної вартості товару за резервним методом - не надання позивачем на запит митниці договору (угоди, контракту) з третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), та висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності! такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Колегія суддів зазначає, що вказані у ч. 3 ст. 53 МК України документи мають надаватись митному органу лише за їх наявності у декларанта. Натомість, відсутність таких документів з огляду на їх не складання не слугувати підставою для прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товару.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару вважає, що останні кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Посилання апелянта на те, що при виконанні митних формальностей за спірною митною декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованого митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Відповідач обмежився лише посиланням на номери митних декларацій, взятих за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість яких товарів (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Митниця не надала доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митній декларації було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

В свою чергу, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, підлягає скасуванню і спірна картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

Доводи апеляційної скарги про неможливість підприємства звертатись до суду із вимогою про скасування картки відмови з огляду на те, що остання вичерпала свою дію колегія суддів вважає помилковими зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 256 МК України визначено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до ч. 9-10 ст1 264 МК України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною 12 ст. 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику..

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Таким чином, картка відмови у митному оформленні є рішенням митного органу, яке впливає на права та обов`язки декларанта та яке може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки відповідають практиці Верховного Суду викладену у постановах від 18 червня 2020 року у справі №813/2657/16, від 04 вересня 2020 року у справі № 825/573/17.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду: договір про надання правової допомоги № 2 від 12.09.2023, додаткову угоду № 13 від 24.07.2024 до Договору (розрахунок погодинної вартості професійної правової допомоги), рахунок на оплату № 25 від 25.07.2024, акт здачі-приймання робіт № 25 від 25.07.2024, виписку з банку (т. 1 а.с. 37-45).

Судом встановлено, що представництво інтересів ТОВ «Вімо-Плюс» здійснювалось Адвокатським бюро «Борбунюк» на підставі договору про надання правової допомоги № 2 від 12.09.2023 (т. 1 а.с. 37-39).

Відповідно до п. 3.1 Договору гонорар (витрати на правову (правничу) професійну допомогу) є формою винагороди Бюро за здійснення захисту, представництво та надання інших видів правової допомоги Клієнту.

Форма розрахунку адвокатського гонорару за цим договором погодинна оплата.

Сума гонорару розраховується, виходячи з кількості годин роботи адвоката та помічника адвоката Бюро та вартості годин роботи. Суму гонорару може бути компенсовано клієнту судом за розсудом суду, відповідно до вимог чинного законодавства та за наявності письмової заяви клієнта.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що вартість однієї години роботи (правової (правничої) допомоги) адвоката Бюро встановлюється за письмовою домовленістю з Клієнтом. Якщо така домовленість відсутня, то вартість однієї години роботи адвоката Бюро становить суму прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на день оплати, а вартість абонентського обслуговування Клієнта за місяць складає 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день оплати, незалежно від обсягу роботи Бюро. Розмір витрат на правову (правничу) допомогу адвоката Бюро під час розгляду судами, зокрема, адміністративних справ у судовому засіданні, поза судовим засіданням, під час окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи, документами по справі, включаючи підготовку до розгляду справи, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката розраховуються погодинно, та складається з: а) консультації (усні та/або письмові); ознайомлення з матеріалами справи; вивчення документів по справі; оформлення доказової бази, тощо; б) складення та подання позовної заяви; відзиву на позовну заяву (відзиву); відповіді на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву; в) відвідування та участі в судових засіданнях (представництва/захисту в суді); г) складення заяв та клопотань, а також заперечень проти заяв і клопотань щодо процесуальних питань; д) вчинення інших процесуальних дій та дій необхідних для захисту та/або представництва Клієнта.

Бюро складає розрахунок погодинної вартості правової (правничої) професійної допомоги (Гонорару), яка є Додатковою угодою до Договору та є невід`ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою № 13 від 24.07.2024 (розрахунок погодинної вартості) до Договору сторони, зокрема, обумовили, що вартість послуг адвоката (гонорар) нараховується наступним чином:

складення та подання позовної заяви до суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №рішення про коригування митної вартості № UА 807000/2024/000465/2 від 22.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2024/000558 від 22.07.2024 - 5000,00 грн;

представництво клієнта в 1 судовому засіданні - 1000,00 грн в разі проведення судового засідання та участі в ньому представника клієнта - співробітника Бюро, 500,00 грн в разі прибуття представника клієнта - співробітника Бюро до суду та не проведення судового засідання з причин, що не залежать від клієнта та його представника;

складення та подання документів по суті справи та з процесуальних питань (за необхідності) - встановлюється додатково окремою угодою-розрахунком (т. 1 а.с. 40).

На виконання умов вказаного договору сторонами складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №25 від 25.07.2024, згідно якого гонорар адвоката складає 5 000,00 грн (т. 1 а.с. 44).

Позивачем сплачено адвокатському бюро кошти в сумі 5 000,00 грн, про що свідчить виписка з банку (т. 1 а.с.45).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом в межах договору надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви та відповіді на відзив.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, вказував, що мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим вважав, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявлена сума до відшкодування 5 000,00 грн відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що дана справа є справою незначної складності, водночас звертає увагу, що предметом адміністративної справи є митний спір, що стосується скасування рішення про коригування митної вартості. Складність таких категорій справ пояснюється специфікою їх супроводу, яка передбачає наявність в адвоката глибокої професійної спеціалізації в галузі митного права.

Отже понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн відповідають складності цієї справи.

Доводи скаржника про відсутність у Додатковій угоді погодинного розподілу часу за кожен вид наданої адвокатом послуги, що унеможливлює провести математичні розрахунки витраченого адвокатом часу на кожну послугу колегія суддів відхиляє, оскільки від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів кількості часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Інших обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Інші доводи та заперечення сторін на правильність висновків суду першої інстанції не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі № 520/21764/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц О.В. Присяжнюк