Справа № 320/11725/23
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Київ справа №320/11725/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цехаве Корм ЛТД»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цехаве Корм ЛТД» (далі позивач/ТОВ «Цехаве Корм ЛТД») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач/ГУ ДПС у м. Києві), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення відповідача форми «В4» від 06.01.2023 № 2 про зменшення від`ємного значення ПДВ у сумі 532 353, 00 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що за наслідками перевірки ГУ ДПС у м. Києві, керуючись підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України та відповідно до наказу від 14.12.2022 №5660-п, призначено нову позапланову виїзну перевірку ТОВ «Цехаве Корм ЛТД», копію наказу вручено 21.12.2022 представнику товариства. В період з 21.12.2022 по 27.12.2022 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн за травень 2020 року. За наслідками зазначеної перевірки, ГУ ДПС у м. Києві складено акт перевірки від 03 січня 2023 року за №23/26-15-07-02-01-03/32708265. На підставі вищезазначеного акта, ГУ ДПС у м. Києві 06 січня 2023 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 06 січня 2023 року №2 про зменшення від`ємного значення ПДВ в сумі 532 353 грн. Позивач із вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Оскільки твердження відповідача про відсутність реального характеру здійснених фінансово-господарських операцій по правочинах, укладених ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з СОК «СОКІЛЕЦЬ» беззаперечно спростовуються наданими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку по кожній господарській операції окремо між безпосередніми учасниками укладених договорів. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Шевченко А.В.) від 04.09.2023 відкрито провадження у справі.

02 жовтня 2023 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Відповідач із позовом не погоджується та вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем жодним чином не спростовано висновків, викладених в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, а отже таким, що не підлягає скасуванню. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

27 листопада 2023 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» надійшла відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзиві зазначає, що Законом України від 09 квітня 2014 року № 1193-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» (набрав чинності 26 квітня 2014 року) скасовано обов`язкову сертифікацію якості зерна, продуктів його переробки, а також сертифікацію послуг зерносховищ.

Таким чином, витребування позивачем в ході проведення перевірки документів (сертифікатів) на підтвердження якості пшениці, обов`язкова наявність яких скасована на законодавчому рівні, є протиправним та незаконним.

Витребування відповідачем в ході проведення перевірки документів (сертифікатів) на підтвердження якості пшениці, яка на законодавчому рівні не підлягає обов`язковій сертифікації, є безпідставним. З огляду на викладене, позивач беззаперечно відхиляє твердження відповідача про відсутність (ненадання до перевірки) документів, що підтверджують якість придбаного товару.

Кримінальне провадження на яке посилається відповідач у відзиві не містять жодних посилань на обставини господарської діяльності ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з СОК «СОКІЛЕЦЬ» у період, що охоплювався податковою перевіркою.

На сьогодні у кримінальному провадженні № 0000126 від 23 квітня 2020 року органом досудового розслідування не з`ясовано цілого комплексу фактів стосовно діяльності СОК «СОКІЛЕЦЬ», будьяка інформація щодо реалізації або закриття кримінального впровадження у позивача відсутня, етапи і строки проведення досудового розслідування товариству не відомі. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до наказу голови суду від 13 лютого 2024 року №1-ктр/гс «Про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку Анні Шевченко», частини 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського окружного адміністративного суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року (з наступними змінами і доповненнями), Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України № 30 26.11.2010 року (з наступними змінами і доповненнями), з метою додержання процесуальних строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 справа розподілена судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 справу №320/11725/23 прийнято до провадження судді Жукової Є.О.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про прийняття до провадження» від 06.03.2024 по справі №320/11725/23 доставлено до електронного кабінету ТОВ «Цехаве Корм ЛТД», представника позивача адвоката Фоменка М.С. та Головного управління ДПС у м. Києві 08.03.2024.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цехаве Корм ЛТД» є юридичною особою, зареєстрованою 16 грудня 2003 року, номер запису в ЄДРПОУ 1 010110. ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» 23 грудня 2013 року взято на податковий облік у ДПІ у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві за №34124. Позивач 15 січня 2004 року зареєстрований платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 51.

17 липня по 06 серпня 2020 року па підставі наказів від 15 липни 2020 року № 4708 та від 23 липня 2020 року № 4872, направлень від 17 липни 2020 року №658/26-15-05-02-01 та №659/26-15-05-02-01, фахівцями Головного управління ДПС у м. Києві відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн та травень 2020 року (том 1 а.с.49,50).

За наслідками зазначеної перевірки ГУ ДПС у м. Києві 13 серпня 2020 року складено акт №280/26-15-05-02-01/32708265. Вказаним актом встановлено порушення: пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1-198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 532 353 грн, в т. ч. за травень 2020 року на суму 532 353 грн (том 1 а.с.51-80).

Не погоджуючись із висновками акта перевірки від 13 серпня 2020 року №280/26-15-05-02-01/32708265 позивачем подано заперечення на акт перевірки (том 1 а.с.82-88).

04 вересня 2020 року було подано доповнення до письмових заперечень №04/09 (том 1 а.с.89-90).

В межах розгляду заперечень, ГУ ДПС у м. Києві, керуючись підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України та відповідно до наказу від 14.12.2022 №5660-п, призначено нову позапланову виїзну перевірку ТОВ «Цехаве Корм ЛТД», копію наказу вручено 21.12.2022 (том 1 а.с.93-94).

В період з 21.12.2022 по 27.12.2022 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн за травень 2020 року.

За наслідками зазначеної перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт від 03 січня 2023 року за №23/26-15-07-02-01-03/32708265 (том 1 а.с.95-119).

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 03 січня 2023 року №449/1/26-15-07-02-01-09 «Про надання відповіді на заперечення» заперечення залишені без задоволення, а висновки нового акта перевірки від 03 січня 2023 року №23/26-15-07-02-01-03/32708265 - без змін (том 1 а.с.122-127).

На підставі вищезазначеного акта ГУ ДПС у м. Києві 06 січня 2023 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 06 січня 2023 року №2, про зменшення від`ємного значення ПДВ в сумі 532 353 грн (том 1 а.с.118).

На вказане податкове повідомлення-рішення позивачем подано скаргу (том 1 а.с.129-130).

Рішенням ДПС України від 13.03.2023 №6110/6/99-00-06-01-01-06 податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 06 січня 2023 року №2 залишено без змін, а скаргу без задоволення (том 1 а.с.131-143).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішення від 06 січня 2023 року №2 за формою «В4», яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення 532 353 грн, позивач звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 201.12 статті 201 Податкового кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Пунктом 206.1 статті 206 Податкового кодексу України визначено, що під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Відповідно до пунктів 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» (Покупець) 04 грудня 2017 року укладено з СОК «СОКІЛЕЦЬ» (Постачальник) договір поставки за №АО 031117, згідно умов якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар (пшениця), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату; поставка товару здійснюється Постачальником на умовах терміну СРТ - Гайсин на об`єкт Покупця, а саме: Вінницька область, м. Гайсин, вул. Станційна, 6 А (том 1 а.с.150-152).

СОК «СОКІЛЕЦЬ здійснено поставки пшениці па адресу ТОВ «Цехаве Корм ЛТД», на підтвердження чого оформлені видаткові накладні, отримані товарно-транспортні накладні та проведена реєстрація відповідних податкових накладних за березень-травень 2020 року, на загальну суму 3 556 1699,38 грн, в. т. ч. ПДВ- 592 783,24 грн.

СОК «СОКІЛЕЦЬ на адресу ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» оформило видаткові та податкові накладні за березень-травень 2020 року на загальну суму 3 556 699,38 грн, в. т. ч. ПДВ 592 783,24 грн.

Суми ПДВ по взаємовідносинам з СОК «СОКІЛЕЦЬ» включені до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ в сумі - 532 353,00 грн, а саме: за березень 2020 року в розмірі 193 912,65 грн; за квітень 2020 року в розмірі 259 488,00 грн; за травень 2020 року у розмірі 78 951,72 грн.

На підтвердження господарських операцій ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з СОК «СОКІЛЕЦЬ» виписані видаткові накладні при придбанні пшениці:

1. № 6 від 10 березня 2020 року на суму 173 799,88 грн; ПДВ 28 966,65 грн;

2. № 9 від 12 березня 2020р на суму 181 485,00 грн; ПДВ 30 247,50 грн;

3. № 8 від 12 березня 2020 року на суму 214 008,00 грн; ПДВ 35 668,00 грн;

4. № 7 від 12 березня 2020 року на суму 196 692,00 грн; ПДВ 32 782,00 грн;

5. № 11 від 13 березня 2020 року на суму 192 696,00 грн; ПДВ 32 116,00 грн;

6. № 12 від 13 березня 2020 року на суму 204 795,00 грн; ПДВ 34 132,50 грн;

7. № 16 від 03 квітня 2020 року на суму 241 428,17 грн; ПДВ 40238,03 грн;

8. № 15 від 03 квітня 2020 року на суму 167 310,00 грн; ПДВ 27885,00 грн;

9. № 18 від 07 квітня 2020 року на суму 200 520,00 грн; ПДВ 33 420,00 грн;

10. № 19 від 07 квітня 2020 року на суму 196 920,00 грн; ПДВ 32 820,00 грн;

11. № 21 від 08 квітня 2020 року на суму 223 560,00 грн;ПДВ 37 260,00 грн;

12. № 22 від 09 квітня 2020 року на суму 217 440,00 грн ; ПДВ 36 240,00 грн;

13. № 25 від 16 квітня 2020 року на суму 74 874,95 грн; ПДВ 12 479,16 грн;

14. № 26 від 18 квітня 2020 року на суму 234 874,85 грн; ПДВ 39 145,85 грн;

15. № 30 від 11 травня 2020 року на суму 241 427,15 грн; ПДВ 40 237,86 грн;

16. № 31 від 18 травня 2020 року на суму 232 283,15 грн; ПДВ 38 713,86 грн;

17. № 33 від 21 травня 2020 року на суму 204 724,13 грн; ПДВ 34 120,69 грн;

18. № 34 від 22 травня 2020 року на суму 157 861,10 грн; ПДВ 26 3 10,18 грн.

Відповідно до банківських виписок підтверджується оплата ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» за товар (пшеницю) у травні 2020 року на розрахунковий рахунок СОК «СОКІЛЕЦЬ» коштів на загальну суму 3 263 151,22 грн (том 1 а.с.224-228).

Для здійснення господарської діяльності з виробництва готової продукції шляхом переробки придбаної сировини, так і оптової торгівлі, позивач використовує орендовані складські приміщення та власні виробничі потужності (том 2 а.с.13-67).

Придбана ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» у СОК «СОКІЛЕЦЬ» сировина була отримана уповноваженими представниками компанії па підставі довіреностей, які зареєстровані у книзі обліку довіреностей ТОВ «Цехаве Корм ЛТД».

Довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Транспортування придбаного товару підтверджується товарно-транспортними накладними (том 1 а.с.171-205).

Щодо відсутності сертифікатів якості пшениці, придбаної у СОК «СОКІЛЕЦЬ», суд зазначає наступне.

Так, у пункті 3.7 договору поставки від 04.12.2017 №АО031117 зазначено, що у момент поставки Товару постачальник надає Покупцю наступні документи, а саме: копія сертифікату якості (або інший документ для Товару даного виду), тим самим відповідач у відзиві на позовну заяву використовує та трактує тільки ті частини умов договору, згідно яких начебто можна застосовувати якісь санкції.

Сертифікація (посвідчення) якості зерна була передбачена приписами статей 21-22 Закону України від 4 липня 2002 року №37-IV «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Основними напрямами здійснення державного контролю за якістю зерна є, серед іншого, сертифікація зерна та продуктів його переробки (частина перша статті 23 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»).

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» переміщення зерна та продуктів його переробки територією України проводяться за наявності сертифіката якості зерна та продуктів його переробки, в якому зазначаються якість зерна та продуктів його переробки, показники їх безпечності, наявність або відсутність генетично модифікованих організмів. При цьому, сертифікат якості зерна та продуктів його переробки діє протягом строку перевезення вантажу та розвантаження у пункті призначення.

Проте, Законом України від 09 квітня 2014 року № 1193-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» (набрав чинності 26 квітня 2014р.) скасовано обов`язкову сертифікацію якості зерна, продуктів його переробки, а також сертифікацію послуг зерносховищ.

Таким чином, витребування позивачем в ході проведення перевірки документів (сертифікатів) на підтвердження якості зерна, обов`язкова наявність яких скасована на законодавчому рівні, є протиправним та незаконним.

Додатково слід зазначити, що відповідно до ст.18 Закону України від 26 грудня 2002 року № 411-IV «Про насіння і садивний матеріал» (зі змінами та доповненнями) (далі Закон № 411-ІV) сертифікації підлягає: насіння і садивний матеріал сорту, занесеного до Реєстру сортів рослин України; насіння і садивний матеріал сорту, занесеного до Переліку сортів рослин ОЕСР, тих рослин, до схем сертифікації яких приєдналася Україна та які вирощуються з метою експорту.

Водночас, насіння - рослинний матеріал, що використовується для сівби, включаючи власне насіння (насінину), плоди, супліддя (ст.1 Закону № 411-ІV).

Придбана позивачем у СОК «СОКІЛЕЦЬ» пшениця не передбачена для сівби, тобто не є насінням у розумінні Закону № 411-ІV та не внесена до Державного реєстру сортів рослин, придатних для поширення у Україні.

Як наслідок, поставка пшениці не підлягає обов`язковій сертифікації у розумінні приписів Закону України від 26 грудня 2002 року № 411-IV «Про насіння і садивний матеріал».

Щодо наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвал слідчих суддів, в яких фігурує контрагент позивача 1 ланцюга постачання (СОК «СОКІЛЕЦЬ»), стосовно якого зареєстроване кримінальне провадження за частиною третьою статті 212 КК України суд зазначає наступне.

Так, кримінальне провадження на яке посилається відповідач у відзиві не містить жодних посилань на обставини господарської діяльності ТОВ «Цехаве Корм ЛТД» з СОК «СОКІЛЕЦЬ» у період, що охоплювався податковою перевіркою.

Станом на момент розгляду справи по суті відповідачем не надано суду вирок за вказаним кримінальним провадженням.

Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, про що неодноразово наголошував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 18 жовтня 2021 року у справах №813/1300/18 та 620/816/19; від 11 серпня 2021 року у справі № 809/1560/17.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частині першій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

При цьому слід врахувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами, і головне, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто, на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само, створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. Водночас, із визначеного в ПКУ поняття ділової мети вбачається, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто, господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції, передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому, економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

Документальне обґрунтування наявності ділової мети передбачає наявність документів управлінського обліку, первинних документів, які платник податків використовує в господарській діяльності, зокрема, у перспективі, або коли наявна потреба в здійсненні збиткових операцій з огляду на стратегічні цілі чи несприятливі обставини. Такі документи мають містити загальноприйняті реквізити, такі як дата складання та підписи уповноважених осіб, і можуть бути використані під час перевірки або затребувані в установленому ПК України порядку.

Таким чином, ділова мета може бути відсутня лише в таких операціях: головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків; у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб.

Враховуючи принцип превалювання сутності над формою, перевага має надаватися економічній сутності господарських операцій.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2020 у справі № 160/3055/19 звернув увагу та врахував те, що відповідно до сталої судової практики (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 805/686/17-а, від 12.07.2019 у справі № 808/109/18, від 09.07.2019 у справі № 810/1762/16 тощо) сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Тобто, сукупність доказів наявних в матеріалах справи спростовує твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій.

Суд відмічає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, але не виключно, постанови Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі №824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі № 640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі №822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі №814/876/16 тощо), що факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. У постанові від 25 травня 2021 року (справа №815/5615/15) Верховний Суд виснував, що відсутність акту, який засвідчує факт відмови надати первинні документи, свідчить про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу.

Також суд враховує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела і характеристики яких наведені у Главі 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному їх дослідженні.

Відповідач під час судового розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальності здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Беручи до уваги вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку що висновки контролюючого органу в частині встановлення порушень податкового законодавства, що мало наслідком прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованим та безпідставним, та такими, що не відповідають дійсності.

Таким чином, суд зазначає, що податковий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв необґрунтовано, у зв`язку з чим у суду наявні всі підстави прийти до висновку оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції №12335 від 24.03.2023 позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 7985,31 грн.

Таким чином, судовий збір у розмірі 7985,31 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цехаве Корм ЛТД» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми «В4» від 06.01.2023 № 2 про зменшення від`ємного значення ПДВ у сумі 532 353,00 гривень.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цехаве Корм ЛТД» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7 985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 31 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.