Справа № 280/864/25
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 квітня 2025 року Справа № 280/864/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 в особі Командира ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 в особі Командира (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в особі Командира щодо ненадання вмотивованої відповіді на рапорт від 29.10.2024 солдату за контрактом 79 бригади другого батальйону РВП мінометного взводу ОСОБА_1 ;

зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт від 29.10.2024 та надати необхідну інформацію для скерування рапорту на звільнення в електронній формі солдату за контрактом НОМЕР_4 бригади другого батальйону РВП мінометного взводу ОСОБА_1 .

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач проходить військову службу за контрактом. 29 жовтня 2024 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про надання інформації щодо подачі рапорту на звільнення в електронній формі, проте станом на дату подання даного позову відповіді не отримав. Позивач не згоден з бездіяльністю відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: власноруч засвідчених копій паспорта, РНОКПП, відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання, або інші належні докази на підтвердження зареєстрованого місця проживання позивача.

Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання, витребувано у Військової частини НОМЕР_2 матеріали розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.10.2024 та копію прийнятого рішення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2025 продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву у справі ОСОБА_1 установлений ухвалою суду від 17.02.2025, до 01.04.2025.

25 березня 2025 року відповідачем засобами системи «Електронний суд» надано відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставним, внаслідок чого, не підлягають задоволенню. Військова частина НОМЕР_2 та весь її особовий склад залучені до сил і засобів зі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях. Слід зазначити, що перебуваючи безпосередньо в районі ведення бойових дій та виконуючи бойові завдання згідно Наказу Генерального штабу Збройних сил України № 92/дск від 15.06.2021 у Донецькій і Луганській областях особовий склад та підрозділи військової частини НОМЕР_2 знаходяться під інтенсивними ракетними та артилерійськими обстрілами, в результаті чого виникають тривалі відключеннями електричних мереж внаслідок ворожих обстрілів, обмеженням доступу до мережі Internet та системи електронного документообігу військової частини НОМЕР_2 , що у свою чергу унеможливлює своєчасно розглядати заяви, рапорти, скарги військовослужбовців, адвокатські запити, приймати відносно таких заяв, скарг, запитів відповідні рішення, а також опрацьовувати у межах процесуальних строків ухвали судів та позовні заяви, які надходять на адресу військової частини НОМЕР_2 або до Електронного кабінету підсистеми Електронний суд ЄСІТС. Внаслідок вищенаведених обставин, у Відповідача не було можливостей вчасно розглянути рапорт Позивача в межах строку, визначеного законодавством та надати відповідь. Разом з тим, у березні 2025 року рапорт позивача від 29.10.2024 був розглянутий, внаслідок чого, позивачу надіслана відповідь, що підтверджується описом вкладення Ф-107 Укрпошти від 14.03.2025. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 29.10.2024 є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Від позивача 28.03.2025 надійшла відповідь на відзив. Позивач наголошує на тому, що він направляв свій рапорт на адресу відповідача в м. Миколаєві, яке не входить до переліку територій на яких ведуться бойові дії. Також, з часу направлення рапорту минуло більше 5 місяців, але відповіді на рапорт він так від відповідача і не отримав.

Ухвалою суду від 03.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про прийняття уточненого позову по справі.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Заводським РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС в Дніпропетровській області 16.12.2014.

Позивач з 11.09.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач 29.10.2024 засобами поштового зв`язку звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 з рапортом в якому просив: зобов`язати його командира довести до його відома свій власний ID-номер та ID-номер СЕДО підрозділу; надати йому можливість зареєструватися у Державному вебпорталі електронних публічних послуг у сфері безпеки і оборони «Армія+», скасувати наказ № 40 від 05.02.2023 командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) АДРЕСА_4 ; поновити виплату грошового забезпечення з 05.02.2023.

Листом командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2025 за результатами рапорту від 29.10.2024 повідомлено, що юридичною службою Військової частини НОМЕР_2 зроблено правовий висновок, який дає підстави вважати, що позивач має законні підстави на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за хворою дружиною, яка має 1 групу інвалідності та потребує відповідного догляду згідно довідки МСЕК № 166864. Разом із тим, повідомлено про необхідність додати до рапорту на звільнення з військової служби оригінал або нотаріально завірену копію рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 280/3525/24.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною чотирнадцятою статті 2 Закону № 2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває й на дату розгляду справи судом.

Так, відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Відповідно п. 2 розділу І Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 № 531 (далі Порядок) встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, до наступного прямого командира (начальника).

Пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

В розділі ІІІ Порядку вказано, що у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Забороняється: встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.

Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Згідно п. 2 розділу V Порядку керівники органів військового управління, командири військових частин та підрозділів організовують та забезпечують дотримання встановленого порядку та строків розгляду рапортів військовослужбовців.

Рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони "Армія+" (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України. (п.1 Розділу IV Порядку).

Пунктами 3 - 4 Розділу IV Порядку визначено, що створення рапорту в СЕДО здійснюється згідно з вимогами інструкції користувача.

Кожен користувач Державного вебпорталу має свій унікальний код - ID-номер. Кожен командир зобов`язаний довести до підлеглого особового складу свій власний ID-номер та ID-номер СЕДО підрозділу.

З матеріалів справи, суд встановив, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з письмовим рапортом від 29.10.2024, який не розглянутий на момент подання позову. З цих підстав позивач вважає, що Військова частина НОМЕР_2 допустила протиправну бездіяльність.

Отже, рапорт позивача від 29.10.2024 відповідач повинен був розглянути у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту, чого відповідачем зроблено не було.

Суд звертає увагу, що згідно частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведених імперативних норм процесуального закону відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, не заперечив проти надходження рапорту позивача, не надав доказів на підтвердження реєстрації та розгляду рапорту позивача, або надання останньому обґрунтованої відмови в задоволенні вказаного рапорту в установлені Порядком строки.

Суд не приймає доводи відповідача щодо того, що Військова частина НОМЕР_2 та весь її особовий склад залучені до сил і засобів зі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій і Луганській областях, перебувають безпосередньо в районі ведення бойових дій та виконують бойові завдання під інтенсивними ракетними та артилерійськими обстрілами, в результаті чого виникають тривалі відключеннями електричних мереж внаслідок ворожих обстрілів, обмеженням доступу до мережі Internet та системи електронного документообігу військової частини НОМЕР_2 , що у свою чергу унеможливлює своєчасно розглядати заяви, рапорти, скарги військовослужбовців, адвокатські запити, приймати відносно таких заяв, скарг, запитів відповідні рішення, як такі, що не підтверджуються матеріалами справи.

Суд звертає увагу, що відповідач протягом тривалого часу не надав доказів розгляду рапорту позивача та не повідомив суду причини неможливості його розгляду.

Наведене свідчить про відсутність обізнаності військовослужбовця про можливість реалізації ним його прав права на звернення до відповідача за допомогою Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони "Армія+".

Отже, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання вмотивованої відповіді на рапорт від 29.10.2024 солдату за контрактом НОМЕР_4 бригади другого батальйону РВП мінометного взводу ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Так, за приписами п. 4 ч. 2ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення, зокрема,про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В той же час, абз. 2 ч. 4 ст. 245 вказаного Кодексу визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Водночас, станом на дату розгляду справи відповідачем розглянуто рапорт солдата ОСОБА_1 . Проте, як вбачається зі змісту відповіді командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2025 відповіді по суті порушених питань відповідачем не надано, що дає суду підстави стверджувати про неналежний розгляд рапорту від 29.10.2024.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, підстави для розподілу судових витрат щодо сплати судового збору відсутні.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 в особі Командира ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненадання вмотивованої відповіді на рапорт від 29.10.2024 солдату за контрактом НОМЕР_4 бригади другого батальйону РВП мінометного взводу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт від 29.10.2024 та надати необхідну інформацію для скерування рапорту на звільнення в електронній формі солдату за контрактом НОМЕР_4 бригади другого батальйону РВП мінометного взводу ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз