Справа № 440/12202/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. Справа № 440/12202/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко) від 17.12.2024 року по справі № 440/12202/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 в якій просив суд:

- визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини - "необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я";

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини - "необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт вказав, що було неналежно проведено аналіз діючого законодавства щодо звільнення з військової служби під час дії воєнного стану мобілізованого військовослужбовця. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Вказує, що суд помилково відносить ОСОБА_2 , 1984 р.н., до поняття «член сім`ї» для ОСОБА_3 виключно за кровним спорідненням. Також позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає окремо від нього та матері, перебуває у шлюбі та має неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому вважає, що факту спільного мешкання його та матері за однією адресою та наявності спільних прав та обов`язків, можливо дійти висновку про те, що членами сім`ї 1 або 2 ступеня споріднення є лише позивач.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечив, вказав, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм чинного законодавства. Зазначив, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються з військової служби через сімейні обставини у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько -консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Як слідує з довідки про склад сім`ї військовослужбовця ОСОБА_1 , яка знаходиться в особовій справі, в розділі брати та сестри вказано ОСОБА_5 . Громадянка ОСОБА_5 , являється рідною донькою особи з інвалідністю, а отже членом сім`ї першого ступеню споріднення, і окрім того вона є дієздатною та може здійснювати догляд за своєю матір`ю в той час як її рідний брат ОСОБА_1 проходить службу в Збройних Силах України та забезпечує безпеку та територіальну цілісність України під час повномасштабного вторгнення російської федерації, тому доводи позивача, що рідна сестра не проживає з матір`ю, а отже не зобов`язана її доглядати є хибними.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 31.05.2022 призваний на військову службу по мобілізації, що підтверджується військовим квитком (а.с. 81-86).

На момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що сторонами не заперечується.

09.09.2024 ОСОБА_1 подано командиру 1-ї Мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення зі служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно абзацу 4 підпункту г) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: "4. Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 2 групи". Зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати, є особою з інвалідністю 1 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 535643 від 23.07.2024 (а.с. 54-55).

До заяви позивачем було додано: копію паспорта ОСОБА_1 , копію рнокпп ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_3 , копію рнокпп ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертою комісією серії 12 ААГ № 535643 від 23.07.2024, довідку ПФУ № 83/1600-0213-14 від 16.08.2024, довідку про склад сім`ї № 349 від 15.08.2024.

За результатами розгляду поданого рапорту т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 листом від 18.09.2024 № 4432 повідомив ОСОБА_1 , що у заповненій особовій справі зазначено, що ОСОБА_1 має матір, сестру та сина. Сестрою зазначено громадянку ОСОБА_5 . Натомість не відомо чи ця громадянка являється донькою ОСОБА_3 за якою потрібен постійний догляд, і якщо являється не надано документів, які б свідчили, що вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я і отже здійснювати догляд за матір`ю вона не може. Отже, не вбачається юридичних підстав для задоволення рапорту щодо звільнення з військової служби із зазначених підстав (а.с. 70)

Вважаючи, що військовою частиною НОМЕР_1 вчинено протиправні дії, щодо не прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 відноситься до першої групи споріднення із ОСОБА_3 . При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Таким чином, суд встановив, що до ОСОБА_6 не можливо застосувати підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_3 , тобто членом сім`ї першого ступеня споріднення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

Так, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з приписами абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З системного аналізу вищевказаних норм слідує, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються з військової служби через сімейні обставини у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 - батьком, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 . /а.с.29/

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю групи І "Б" по зору з 17.06.2024 безстроково та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 535643. /а.с. 34/

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 . /а.с.35/

ОСОБА_1 має рідку сестру - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 . /а.с.39/

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє, оскільки сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це, відповідно, означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином / дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та мати, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина / дочки.

Отже, та обставина, що ОСОБА_2 не проживає однією сім`єю з ОСОБА_3 правильність висновків суду першої інстанції не спростовує.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби у зв`язку із здійсненням постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 по справі № 440/12202/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко