Справа № 240/14715/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14715/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Дмитро Михайлович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

14 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 30.05.1986 по 13.05.1988 (проходження строкової військової служби), з 01.09.1988 по 31.07.1993 (навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі), з 28.01.2002 по 12.07.2002 (перебування на обліку в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди з 30.05.1986 по 13.05.1988 (проходження строкової військової служби), з 01.09.1988 по 31.07.1993 (навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі), з 28.01.2002 по 12.07.2002 (перебування на обліку в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області).

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності з 31.01.2024.

01.05.2024 він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (допризначення) у зв`язку з наданими додатковими документами відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", долучивши до неї довідку про військову службу № 1154/128 від 05.04.2024.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 07.05.2024 прийнято рішення № 60 про відмову у призначенні пенсії. Рішення мотивоване тим, що заявником надано довідку Житомирського вiйськового iнституту iм. С.П.Корольова Mіністерства оборони України вiд 05.04.2024 № 1154/128, щодо перiоду проходження строкової вiйськової служби без зазначення підстав, на яких вона видана, в тому числі без вказаних первинних даних, що пiдтверджують перiод проходження cтpoкoвoї вiйськової служби.

Про прийняте рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.05.2024 № 0600-0204-6/60168.У подальшому на звернення позивача про обчислення його страхового стажу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 19.06.2024 № 16055-13557/В-02/8-0600/24 повідомив, що до такого стажу не зараховано ще й період навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1988 по 31.07.1993, оскільки відповідно до записів трудової книжки, дату та номер наказу про відрахування записано іншим чорнилом, а в наданому дипломі № НОМЕР_1 значиться « ОСОБА_1 », що не відповідає даним паспорту, а також період перебування на обліку та отримання виплат в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області з 28.01.2002 по 12.07.2002, оскільки дату у наказі неможливо ідентифікувати.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) особам пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

За змістом ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю третьої групи від 43 років до досягнення особою 45 років включно при наявному страховому стажі не менше 10 років.

Абзацом першим ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як свідчать матеріали справи, при призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідач до страхового стажу не зарахував період навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1988 по 31.07.1993, оскільки відповідно до записів трудової книжки, дату та номер наказу про відрахування записано іншим чорнилом, а в наданому дипломі № НОМЕР_1 значиться « ОСОБА_1 », що не відповідає даним паспорту, а також період перебування на обліку та отримання виплат в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області з 28.01.2002 по 12.07.2002, оскільки дату у наказі неможливо ідентифікувати.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Пунктом «д» ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з статтею 24 Закону № 1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» та прийнятою відповідно до зазначеної постанови Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

В силу пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.09.1985, вбачається що її записами підтверджується факт навчання позивача в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1988 по 31.07.1993, а також період перебування на обліку та отримання виплат в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області з 28.01.2002 по 12.07.2002.

Відповідачем вказане не заперечується.

Доводи відповідача про правомірність неврахування до страхового стажу цих періодів роботи є безпідставними, з огляду на таке.

За приписами пункту 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної вище Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції № 58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Зважаючи на наведені приписи Інструкції № 58 та беручи до уваги досліджені судом письмові докази, слід дійти висновку про те, що у трудовій книжці позивача всі поля заповнені правильно. Так, записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів (протоколів) та їх дати, посади на яких працювала позивач та відбитки печаток підприємства.

Слід зазначити, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанова від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Також, варто зазначити, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Враховуючи наведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак пенсійний орган таким правом не скористався.

Відтак, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, тому, вона є достатнім підтвердженням права на зарахування такого періоду до страхового стажу.

Нечіткість дати наказу, не може слугувати підставою для незарахування всього періоду роботи (перебування на обліку центру зайнятості) до страхового стажу.

Слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 220/989/17, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17.

Варто зауважити, що диплом, в якому допущено різне написання по-батькові позивача, не може слугувати підставою для незарахування страхового стажу, оскільки, по-перше, таке порушення є формальним, а по-друге, як уже зазначалося, період навчання підтверджується даними трудової книжки.

Тому, не зараховуючи позивачу до страхового стажу зазначені періоди, відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Так само, рішенням від 07.05.2024 № 60 пенсійний орган не зарахував до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 30.05.1986 по 13.05.1988, оскільки у довідці Житомирського вiйськового iнституту iм. С.П.Корольова Mіністерства оборони України вiд 05.04.2024 № 1154/128 щодо перiоду проходження строкової вiйськової служби не зазначено підстав, на яких вона видана, в тому числі не вказано первинних даних, що пiдтверджують перiод проходження cтpoкoвoї вiйськової служби.

З цього приводу слід зазначити таке.

За змістом пункту "в" частини 3 cтaттi 56 Закону України 'Про пенсiйне страхування" до стажу роботи зараховується вiйськова служба незалежно вiд мiсця проходження служби.

Пунктом 6 порядку № 637 визначено, що період проходження військової служби підтверджується військовим квитком або довідкою військового комісаріату, військової частини і установи системи Міноборони, МВС, МНС. Мініфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС. Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС - виданої на підставі первинних документів.

Разом з тим, вказаними положеннями не передбачається саме зазначення (перелічення) у довідці первинних документів та підтверджуючих обставин, на підставі яких ця довідка видана.

Тобто, пенсійному органу достатньо самої довідки компетентного суб`єкта на підтвердження періоду проходження вiйськової служби.

Слід вчергове зауважити, що відповідач, будучи наділеним правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, такого звернення для спростування своїх сумнівів не ініціював.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.05.2024 № 60 є протиправним та підлягає скасуванню.

В силу ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ефективним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1988 по 31.07.1993 та періоду перебування на обліку та отримання виплат в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області з 28.01.2002 по 12.07.2002, визнання протиправним та скасування рішення від 07.05.2024 № 60 та зобов`язання відповідача зарахувати з 31.01.2024 (дня призначення пенсії) до страхового стажу період навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1988 по 31.07.1993 та період перебування на обліку та отримання виплат в Мар`їнському районному центрі зайнятості Донецької області з 28.01.2002 по 12.07.2002, а також зобов`язання зарахувати з 01.05.2024 (дня звернення із заявою про перерахунок пенсії) до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 30.05.1986 по 13.05.1988.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.