Справа № 160/1471/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуСправа №160/1471/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення 15535,57 грн., -

УСТАНОВИВ:

21.01.2025р. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_1 та просить:

- стягнути податковий борг з платника податків відповідача до бюджету у сумі 15535,57 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків та має не заявлений до суду податковий борг у сумі 15535,57 грн., а саме: 1) по єдиному податку з фізичних осіб, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 8406,00 грн., згідно: заяви про застосування спрощеної системи №150615 від 17.06.2015р. на загальну суму 2978,40 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2019р. на суму 372,30 грн. (штрафна санкція); податкового повідомлення-рішення № від 09.02.2021р. на суму 5055,30 грн. (штрафна санкція); 2) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 7129,57 грн., згідно податкового повідомлення-рішення № 0-0468 від 05.08.2020р. Як зазначає позивач інформація щодо оскарження наведених податкових повідомлень-рішень у контролюючого органу відсутня, а тому вони є узгодженими та у зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені терміни сум грошових зобов`язань такі грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу з урахуванням вимог ст.ст. 56, 57 ПК України. Також позивач зазначає, що контролюючим органом відповідно до ст.59 Податкового кодексу України було сформовано податкову вимогу від 13.03.2018р. №31546-17, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку. Щодо строків звернення до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що строк позовної давності в період карантину, визначений п. 102.4 ст. 102 ПК України, було зупинено з 18.03.2020 до 24.02.2022 на підставі п.п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Також, строк позовної давності в період дії правового режиму воєнного стану введеного в Україні, було зупинено з 24.02.2022 по 01.08.2023 на підставі п. 102.9 ст. 102 ПК України (в редакціях кодексу чинних з 17.03.2022 по 26.07.2023) та на підставі п.п.69.9 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. За викладеного, позивач зазначив, що він, як контролюючий орган, набув права звернутися до суду з адміністративним позовом про стягнення заборгованості з відповідача у загальному розмірі 15535,57 грн. у відповідності до вимог ст.ст. 19, 87, 97 Податкового кодексу України. Також, у відповіді на відзив, поданої представником відповідача через систему «Електронний суд» 28.02.2025р., останній, зокрема, зазначив, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу згідно правової позиції Верховного Суду наведеної у згаданій відповіді на відзив (а.с.1-3, 100-102).

Ухвалою суду від 05.02.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати суду докази сплати податкового боргу або докази оскарження навадених у позові ППР у встановленому законодавством порядку, згідно вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.35).

19.02.2025р., на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, представником відповідача до канцелярії суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем неправомірно нараховано податок на нерухоме майно так як, загальна площа у праві власності відповідача на кв. АДРЕСА_1 становить 26.0 кв.м., з урахуванням податкової пільги (п.п.266.4.1 п.266.4 ст. 266 ПК України) база оподаткування даного для відповідача податку відсутня, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. При цьому, відповідач зверталася до позивача 06.02.2025р., з письмовою заявою (вх.№16238/6 від 06.02.2025р.) про скасування неправомірного нарахування податку на нерухоме майно за 2019 рік. Щодо заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 8406,00 грн. відповідач визнала заборгованість та сплатила її в добровільному порядку, що підтверджується наданою до відзиву копією квитанції (а.с. 53-55).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, дана адміністративна справи вирішується 07.04.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Тобто, позивач - контролюючий орган є суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується доказами, наявними у справі (а.с.5,6,7).

17.06.2015р. ОСОБА_1 до контролюючого органу була подана заява №150615 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2015р. (а.с.15).

Згідно наданих довідки-розрахунку боргу по платнику станом на 15.01.2025р. та станом на 13.02.2025р., витягів з інтегрованої картки платника податків, відповідач має податковий борг на загальну суму 15535,57 грн. (а.с.4,16,17-20,43).

Вказаний податковий борг виник внаслідок несплати у встановлені строки суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, а саме:

- згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №150615 від 17.06.2015р. нараховано грошове зобов`язання за платежем Єдиний податок з фізичних осіб (1.2 групи) за основним платежем 744,60 грн., з граничним терміном сплати 20.09.2018р., датою виникнення податкового боргу є 21.09.2018р.;

- згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №150615 від 17.06.2015р. нараховано грошове зобов`язання за платежем Єдиний податок з фізичних осіб (1.2 групи) за основним платежем 744,60 грн., з граничним терміном сплати 20.10.2018р., датою виникнення податкового боргу є 22.10.2018р. (з урахуванням вихідних днів);

- згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №150615 від 17.06.2015р. нараховано грошове зобов`язання за платежем Єдиний податок з фізичних осіб (1.2 групи) за основним платежем 744,60 грн., з граничним терміном сплати 20.11.2018р., датою виникнення податкового боргу є 21.11.2018р.;

- згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №150615 від 17.06.2015р. нараховано грошове зобов`язання за платежем Єдиний податок з фізичних осіб (1.2 групи) за основним платежем 744,60 грн., з граничним терміном сплати 20.12.2018р., датою виникнення податкового боргу є 21.12.2018р.;

- згідно податкового повідомлення-рішення (форми Ш) № від 29.07.2019р. яким нараховано відповідачу штраф за платежем Єдиний податок з фізичних осіб у сумі 372,30 грн., яке було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та повернуто на адресу контролюючого органу 10.10.2019р., дата виникнення податкового боргу 21.10.2019р. (з урахуванням вихідних днів);

- згідно податкового повідомлення-рішення (форми Ш) № від 09.02.2021р. яким нараховано відповідачу штраф за платежем Єдиний податок з фізичних осіб у сумі 5055,30 грн., яке було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та повернуто на адресу контролюючого органу 08.04.2021р., дата виникнення податкового боргу 23.04.2021р.;

- згідно податкового повідомлення-рішення (форми Ф) №0-0468 від 05.08.2020р. яким визначено відповідачу податкове зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів на загальну суму 7129,57 грн., яке було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та отримано останньою 03.09.2020р., дата виникнення податкового боргу 05.11.2020р., що підтверджується копіями відповідної заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, відповідних податкових повідомлень-рішень, поштовим повідомленням та поштовими конвертами, наявними у справі (а.с.9,9-зворот,11,11-зворот,13,13-зворот,15).

У зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки узгоджених податкових зобов`язань, контролюючим органом були вжиті заходи щодо примусового стягнення податкового боргу та на виконання вимог ст.59 Податкового кодексу України була сформована податкова вимога форми Ф №31546-17 від 13.03.2018р. на загальну суму податкового боргу платника податку станом на 12.03.2018р. у розмірі 2359,92 грн., яка була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та отримана останньою 23.03.2018р., що підтверджується копіями відповідної вимоги та поштового повідомлення наявних в матеріалах справи (а.с.8,8-зворот).

Відповідно до вимог п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України (далі ПК України) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як передбачено пунктом 54.5. статті 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За ст. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України (на момент прийняття ППР № від 29.07.2019р.) встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пунктів 95.1-95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, на момент розгляду справи відповідачем сплачено в добровільному порядку заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 8406,00 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 17.02.2025р. наявною в матеріалах справи (а.с.63).

З огляду на те, що сума податкового боргу у розмірі 8406,00 грн., що є предметом цього спору станом на 07.04.2025р. (момент розгляду даної справи) є погашеною відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для її стягнення в судовому порядку, тому у цій частині позову позивачеві слід відмовити.

Щодо заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Так, у ході судового розгляду справи доказів оскарження податкового повідомлення-рішення №0-0468 від 05.08.2020р. судом не встановлено, а відповідачем суду не надано.

А відповідно, із наведених встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що на момент подання позивачем цього позову до суду та на момент її розгляду судом сума грошового зобов`язання, визначена у наведеному податковому повідомленні-рішенні №0-0468 від 05.08.2020р. є узгодженою, в силу п.56.18, п.56.19 ст.56 Податкового кодексу України.

При цьому, судом не береться до уваги, додана до відзиву копія заяви відповідача подана до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування неправомірного нарахування з податку на нерухоме майно за 2019 рік, так як податковим законодавством передбачено оскарження податкового повідомлення-рішення виключно в адміністративному або судовому порядку з дотриманням процедури визначеною ст.56 Податкового кодексу України.

Відповідних доказів станом на 07.04.2025р. матеріали справи не містять.

Також, не беруться до уваги доводи викладені у відзиві на позов, щодо неправомірного нарахування податкового боргу за вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням у зв`язку з невірно вказаною часткою об`єкта, з огляду на те, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

У той час, слід відмітити, що межах розгляду даної справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування горошового зобов`язання, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.06.2023 у справі №160/13436/22.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Разом з тим, такий принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

А отже, слід дійти висновку, що станом на 07.04.2025р. зазначені у наведеному податковому повідомленні-рішенні суми податкових зобов`язань є узгодженими.

Таким чином, з урахуванням часткової сплати податкового боргу у сумі 8406,00 грн., за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 7129,57 грн. (15535,57-8406,00), що виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0-0468 від 05.08.2020р., яким визначені грошові зобов`язання, доказів оскарження такого податкового повідомлення-рішення у адміністративному та (або) судовому порядку сторонами не надано, з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів погашення такої заборгованості, яка вважається узгодженою, позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості у вказаному розмірі підлягають задоволенню.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у його постанові від 19.05.2020р. у справі №809/12/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, при цьому, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач у встановлені строки не надав жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про сплату податкового боргу в сумі 7129,57 грн. у встановлені законодавством строки, як і не надав доказів оскарження податкового повідомлення-рішення у встановленому законодавством порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачем щодо стягнення з відповідача податкового боргу в частині заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у загальному розмірі 7129,57 грн., а тому дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не находить підстав для їх розподілу, оскільки, по-перше, відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз; по-друге, позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову згідно п.27 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення 15535,57 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг у сумі 7129,57 грн. (сім тисяч сто двадцять дев`ять грн. 57 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва