Справа № 520/12583/24
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 квітня 2025 року № 520/12583/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не присвоєння ОСОБА_1 одночасно з призовом на військову службу під час мобілізації військового звання штаб-сержант, зобов`язати військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 присвоїти ОСОБА_1 військове звання штаб - сержант з моменту призову на військову службу під час мобілізації, з 27.02.2022;

- визнати протиправними дії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо зазначення військового звання ОСОБА_1 : в наказі від 27.02.2022 № 36 - сержант; в наказах від 22.02.2024 № 56, від 30.03.2024 № 95 - прапорщик; в наказі від 13.02.2024 № 28-РС - сержант, зобов`язати військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 внести зміни до вказаних наказів в частині зазначення військового звання ОСОБА_1 штаб-сержант;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення відповідного перерахунку та невиплати всіх сум грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові види грошового забезпечення та премія) у розмірі 195583,22грн; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки - 290603,65грн; грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік - 26882,75грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби згідно довідки за встановленою формою до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; індексацію грошового забезпечення за 2022 та 2024 роки; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 22.02.2024 до моменту проведення фактичного розрахунку;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не видачі ОСОБА_1 довідки згідно з додатком 6 постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку згідно з додатком 6 постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не складання та не видачі ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення за весь час проходження військової служби.

Ухвалою від 20.05.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі.

Ухвалою від 19.08.2024 року клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення.

Ухвалою від 19.08.2024 року заяву про зміну предмету позову залишено без задоволення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час призову ОСОБА_1 27.02.2022 на військову службу до Збройних Сил України у зв`язку з мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» протиправно військовими частиною НОМЕР_1 , НОМЕР_2 Міністерства оборони України зазначено військове звання ОСОБА_1 : в наказі від 27.02.2022 № 36 - сержант; в наказах від 22.02.2024 № 56, від 30.03.2024 № 95 - прапорщик; в наказі від 13.02.2024 № 28-РС - сержант, замість військове звання штаб - сержант. Крім того, позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не проведено відповідного перерахунку та невиплати всіх сум грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 з військової служби, а саме: грошове забезпечення (основні, додаткові види грошового забезпечення та премія) у розмірі 195583,22грн; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки - 290603,65грн; грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік - 26882,75грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби згідно довідки за встановленою формою до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; індексацію грошового забезпечення за 2022 та 2024 роки; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 22.02.2024 до моменту проведення фактичного розрахунку. А також на думку позивача, військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України не складено та не видано ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення за весь час проходження військової служби.

Представником Військової частини НОМЕР_1 надано відзив на позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши надані до справи матеріали, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 27.02.2022 ОСОБА_1 призвано на військову службу до Збройних Сил України у зв`язку з мобілізацією, що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_3 . Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2022 № 36 нижчепойменованих військовозобов`язаних, призваних за мобілізацією, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» вважати призначеними, зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення : 1.5. сержанта ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити на посаду сержанта з матеріального забезпечення стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , ВОС-787089А, з 27 лютого 2022 року вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Встановити посадовий оклад у розмірі 3260 гривень на місяць по 10 тарифному розряду, штатно-посадова категорія «сержант». Встановити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% від посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавкою за вислугу років, встановити премію за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 223% від посадового окладу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.02.2024 № 28-РС (по особовому складу) сержанта ОСОБА_1 , командира зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» пункту 3 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На ряду з цим, в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2024 № 56 зазначено, що прапорщика ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду здав 22.02.2024. З 22.02.2024 виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 23.02.2024.

Позивач в позовній заяві зазначає, вказане підтверджується матеріалами справи, що станом на час призову за мобілізацією мав військове звання прапорщик, оскільки станом на 27.02.2022 в Україні згідно чинного законодавства вже не існувало такого військового звання як прапорщик, а йому відповідає військове звання штаб-сержант, отже в наказах по військовій службі його звання повинно бути вказане як штаб-сержант.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули до Закону №2011-XII цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст.1 Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так, згідно абзацу першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 5 статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 5 Закону №2232-ХІІ ( в редакції до 04.06.2020) кожному військовослужбовцю і військовозобов`язаному присвоюється військове звання.

На підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" від 04.06.2020 № 680-IX до частини 2 та 3 статті 5 Закону № 2232-XII внесено зміни, зокрема, встановлені армійські військові звання щодо сержантського і старшинського складу.

Молодший сержантський і старшинський склад: молодший сержант, сержант.

Старший сержантський і старшинський склад: старший сержант, головний сержант, штаб-сержант.

Вищий сержантський і старшинський склад: майстер-сержант, старший майстер-сержант, головний майстер-сержант.

Частина 10 розділу І частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (редакція 01.10.2020) встановлює, що кожний військовослужбовець має військове звання відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військові звання поділяються на армійські та корабельні згідно із частиною другою статті 5 Закону № 2232-XII.

Наказом Міністерства оборони України від 14.05.2020 року № 149 затвердження Порядок проведення у Збройних Силах України переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях.

В пункті 4 даного Порядку встановлено, що особам, які підлягають переатестації, посадовими особами, визначеними пунктом 3 цього Порядку, присвоюються відповідно такі військові звання: які мають, зокрема, військове звання "прапорщик" (мічан) - військове звання "штаб-сержант" ("штаб-старшина").

Пункт 7 Порядку №149 унормовував, що громадянам, які мають військові звання запасу або резерву "прапорщик" та які приймаються на військову службу за контрактом або призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період, одночасно з прийняттям або призовом на військову службу присвоюються військові звання, визначені пунктом 4 цього Порядку.

На момент призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією позивач вже мав військове звання "прапорщик", що підтверджується належними доказами, тому відповідач не мав жодних правових підстав щодо зміни, на власний розсуд, військового звання позивача із "прапорщик" на "сержанта", а повинний був вказати військове звання позивача "штаб-сержант" відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядку проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

Судом витребувано у Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, в частині визнання протиправною бездіяльність військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не присвоєння ОСОБА_1 одночасно з призовом на військову службу під час мобілізації військового звання «штаб-сержант», зобов`язання військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 присвоїти ОСОБА_1 військове звання «штаб - сержант» з моменту призову на військову службу під час мобілізації, з 27.02.2022 та визнання протиправними дії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо зазначення військового звання ОСОБА_1 : в наказі від 27.02.2022 № 36 - «сержант»; в наказах від 22.02.2024 № 56, від 30.03.2024 № 95 - «прапорщик»; в наказі від 13.02.2024 № 28-РС - «сержант», зобов`язання військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 внести зміни до вказаних наказів в частині зазначення військового звання ОСОБА_1 «штаб-сержант» та на підтвердження пояснень надати відповідні докази.

На виконання ухвали суду, відповідачем надані наступні пояснення: з початку широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, у Військовій частині НОМЕР_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України відбулися чисельні кадрові зміни, у тому числі як командування, так і начальників відповідних служб, які є відповідальними за прийняття кадрових рішень у відношенні Позивача. Отже, станом на час розгляду справи №520/12583/24 не вбачається за можливе надати обґрунтовані пояснення щодо дій та/або бездіяльності тих посадових осіб, які були відповідальні за прийняття кадрових рішень у відношенні Позивача на час прийняття його на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України під час мобілізації та дії воєнного стану.

Узагальнюючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідачі діяли протиправно зазначаючи в наказах про проходження позивачем служби його військове звання "сержант" та прапорщик" та належним способом захисту порушених прав позивача, є зобов`язання військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказів від 27.02.2022 № 36; від 30.03.2024 № 95; від 22.02.2024 № 56 та військову частину НОМЕР_2 внести зміни до наказу від 13.02.2024 № 28-РС зазначивши військове звання ОСОБА_1 відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядку проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

Щодо вимоги нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно протягом 2022-2024 років суд зазначає, що Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання, а також, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Завдання, організація та порядок речового забезпечення військовослужбовців визначається Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Механізм виплати військовослужбовцям компенсації за неотримане речове майно визначається Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.Відповідно до пункту 3 цього Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

За змістом пункту 4 наведеного Порядку така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Таким чином, право військовослужбовця на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримано під час проходження військової служби може бути реалізоване шляхом подання відповідного рапорту за місцем військової служби.

В той же час, за приписами абзацу 10 пункту 29 розділу V Інструкції №232 при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.

Відповідно до пункту 16 розділу III Інструкції №232 мобілізовані військовослужбовці звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Згідно з абзацом 11 пункту 29 розділу V Інструкції № 232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Відповідно до абзацу 3 пункту 28 розділу ІІ Інструкції №232 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Таким чином, єдиною категорією військовослужбовців, яким речове майно, видане у особисте користування видається у власність, є військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, до яких позивач не відноситься. Інші категорії військовослужбовців отримують предмети речового майна лише у користування (носіння).

Оскільки позивач проходив військову службу в порядку мобілізації та не укладав контракт, тому не набув права на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно під час звільнення, оскільки відсутня заборгованість за недоотримане речове майно, а відтак грошова компенсація не може бути нарахована.

Щодо позовних вимог стосовно зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові види грошового забезпечення та премія) у розмірі 195583,22грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки - 290603,65грн; грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік - 26882,75грн.

27.02.2022 ОСОБА_1 вступив до лав Збройних Сил України на посаду сержанта з матеріального забезпечення стрілецької роти (10 розряд тарифної сітки) на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2022 № 36. На даній посаді ОСОБА_1 прослужив лише до 19.06.2022.

Позивач зазначає, що з 27.02.2022 (дати вступу до лав Збройних Сил України) по 22.02.2024 (звільнення з лав Збройних Сил України) при нарахуванні грошового забезпечення Військова частина НОМЕР_1 повинна була використовувати розмір посадового окладу за 10 розрядом тарифної сітки, який дорівнює 3260,00грн., відповідно до вимог положень Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704.

При цьому, судом встановлено, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2024 № 124 ОСОБА_1 призначений на іншу посаду - командира зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки (7 розряд тарифної сітки).

На вказаній вище посаді ОСОБА_1 прослужив до 22.02.2024, після чого звільнений з лав Збройних Сил України на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2024 № 56 (з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2024 № 95).

Отже, за період з 20.06.2022 по 22.02.2024, відповідно до вимог положень Постанови КМУ № 704, при розрахунку грошового забезпечення застосовувався розмір посадового окладу за 7 розрядом тарифної сітки, який визначено у розмірі 3000,00грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо виплати посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження військової служби, а також премії, у збільшених розмірах є такими, що не підлягають задоволенню.

Як наслідок, оскільки розміри грошового забезпечення (основні, додаткові види грошового забезпечення та премія) відповідачем застосовано вірно, підстави для складання та видачі ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення за весь час проходження військової служби відсутні.

Крім того, відповідно до частин 1-2 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної і відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10, років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих і випадках дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, і керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Пунктом 3 Розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням, близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до вимог положень частини 1 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, підставою для виплати грошової допомоги на оздоровлення, є надання щорічної основної відпустки або її і частини. Виплата грошової допомоги на оздоровлення можлива без надання щорічної основної відпустки, але виключно за рапортом військовослужбовця.

Доказів звернення позивача до командування військової частини з рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік матеріали справи не містять.

Отже, позовні вимоги щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік не підлягають задоволенню, оскільки позивач не звертався до командування військової частини з рапортом про виплату такої.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до наказу в/ч НОМЕР_1 від 30.03.2024 № 95, судом встановлено, що щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась, за 2023 рік надавалась терміном 20 діб, за 2024 рік не надавалась. Щорічна додаткова відпустка за сімейними обставинами за 2022 рік надавалась терміном 5 діб, за 2023-2024 не надавалась. Щорічна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій з 27 лютого 2022 не надавалась. Виплатити грошову компенсацію 27 діб невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, за 10 діб за 2023 та за 3 доби за 2024.

Згідно Довідки про розмір видів грошового забезпечення, допомог, винагород позивача № 1572/1991 від 24.05.2024 року та від 01.07.2024. Відповідно яких позивачу виплачена допомога на оздоровлення за 2022 у розмірі 13731,00грн.; допомога на оздоровлення за 2023 у розмірі 21321,00грн.; компенсація на невикористані відпустки у сумі 30485,00грн.

Отже, оскільки позивачу військовою частиною НОМЕР_1 виплачена компенсація за невикористані відпустки за 2022-2024 роки, при цьому позивач звільнився зі служби в лютому 2024 року, отже не набув права на повну відпустку в 2024 році, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо індексації грошового забезпечення позивача за 2022 та 2024 роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, в редакції від 21.06.2012, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, в редакції від 21.06.2012, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця.

Кабінет Міністрів України 09.12.2015 прийняв постанову № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі - Постанова № 1013), яка набрала чинності 15.12.2015 та відповідно до пункту 6 цієї постанови застосовується з 01.12.2015.

Цією постановою внесені зміни до пункту 5 Порядку № 1078, абзаци перший шостий якого викладені у такій редакції: У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Згідно Довідки про розмір видів грошового забезпечення, допомог, винагород позивача № 1572/1991 від 24.05.2024 року та від 01.07.2024 відповідач щомісяця протягом 2022 року здійснював нарахування та виплату індексації грошового позивача: лютий 2022 -,48,03 грн., березень 2022 року - 672,35 грн., квітень 2022 року-650,66грн;, травень 2022 року-913,01 грн., червень 2022 року-951,22 грн., липень 2022 року - 1066,00 грн., серпень 2022 року - 1281,10 грн., вересень 2022 року - 1281,10 грн., жовтень - 1281,10 грн., листопад 2022 року -1424,80 грн., грудень 2022 - 1470,83грн.|

Суд зауважує, що пунктом 3 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Вказаний пункт Закону є чинним та неконституційним не визнавався.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням індексації-різниці за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року відсутні, оскільки не проведення індексації грошового забезпечення було вчинено відповідачем з урахуванням діючих норм законодавства.

Крім того, статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Отже, якщо приріст індексу споживчих цін (коефіцієнт індексації) обчислюється з 01.01.2024, то в силу вимог пункту 5 Порядку №1078 приріст розраховується з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, тобто таким місяцем є грудень 2023.

За даними Держстату, індекс споживчих цін у січні 2024 року становив 100,4%, у лютому 2024 року 100,3%.

Тобто, величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, а тому у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу поточної індексації грошового забезпечення з 01.01.2024 по 22.02.2024.

За таких обставин, вимоги позивача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за 2022 та 2024 роки є безпідставними.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 22.02.2024 до моменту проведення фактичного розрахунку.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку (індексації) при звільненні по фактичний день розрахунку, як передчасних.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення .

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо зазначення в наказах про проходження ОСОБА_1 військової служби його військового звання "сержант" та прапорщик".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказів від 27.02.2022 № 36, від 30.03.2024 № 95 та від 22.02.2024 № 56 та військову частину НОМЕР_2 внести зміни до наказу від 13.02.2024 № 28-РС зазначивши військове звання ОСОБА_1 відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядку проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В