Справа № 380/18207/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/18207/24 пров. № А/857/6378/25
№ А857/6382/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Львівської митниці на рішення від 09 січня 2025 року та додаткове рішення від 16 січня 2025 року Львівського окружного адміністративного суду та апеляційну скаргу Приватного підприємства «АРТ ПОРТАЛ» на додаткове рішення від 16 січня 2025 року Львівського окружного адміністративного суду у справі за позовом Приватного підприємства «АРТ ПОРТАЛ» до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя у І інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення судового рішення 12 год 05 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 13 січня 2025 року,

16 січня 2025 року

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Приватне підприємство «АРТ ПОРТАЛ» (далі ПП «АРТ ПОРТАЛ») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Львівської митниці (далі Митниця) від 08.08.2024:

UA51, відповідно до якого підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (далі Мито), у розмірі 64469,25 грн, з яких 42979,50 грн за податковим зобов`язанням та 21489,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ UA52, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) у розмірі 20893,85 грн, з яких 8595,90 грн за податковим зобов`язанням та 4297,95 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 року у справі № 380/18207/24 позов ПП «АРТ ПОРТАЛ» було задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції відхилив доводи Митниці про встановлення факту неправомірного застосування ПП «АРТ-ПОРТАЛ» режиму вільної торгівлі та застосування зменшеної ставки Мита до товару, оформленого за митною декларацією (далі МД) від 29.06.2019 №UA209180/2019/042487, оскільки акт перевірки від 16.07.2024 №17/24/7.4-19/36738398 не містить належних та допустимих доказів того, що товар, оформлений за вказаною МД, не має преференційного походження, а лист уповноваженого органу Німеччини не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом наведених в акті порушень. Тому суд дійшов висновку, що при розмитненні промислового робота ABB IRB 6640 M2004 за МД від 29.06.2019 №UA209180/2019/042487 ПП «АРТ-ПОРТАЛ» дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував діючу на момент розмитнення преференційну ставку ввізного мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року у справі частково задоволено заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Митниці на користь ПП АРТ ПОРТАЛ 3000 грн витрат на правову допомогу та 2980,00 грн витрат, пов`язаних з перекладом документів. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 Митниця просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ПП «АРТ-ПОРТАЛ» у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення за МД від 29.06.2019 №UA209180/2019/042487 ПП АРТ ПОРТАЛ ввезеного на митну територію України товару промислового роботу ABB IRB 6640 M2004 із застосуванням преференції за кодом ,,410 та нарахуванням та сплатою Мита за преференційними ставками на перевірку до уповноваженого органу Німеччини було направлено сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 20.06.2019 №А761726 (лист Львівської митниці ДФС від 25.07.2019 № 2756/8/13-70-19/41).

Державна митна служба України (далі ДМС) листом від 18.07.2022 №15/15-03-01/7.4/2473 інформувала Митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Німеччини листом від 15.07.2022 №Z 4215 F-948/20-1 про перевірку сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 20.06.2019 №А761726, у якому зазначено: перевірка показала, що даний преференційний документ є автентичним, але зазначений товар у пункті 2 сертифіката не має преференційного європейського походження у розумінні Протоколу I до Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та Україною відповідно до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (про що внесена уповноваженим органом Німеччини відповідна відмітка в графу 14 даного сертифіката Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому, вказана відмітка у сертифікаті належним чином засвідчена уповноваженим органом Німеччини, і тому до нього не можуть бути застосовані тарифні преференції.

Враховуючи, що для зазначеного товару преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 виявилась непідтвердженою, то звільнення від сплати Мита на підставі Угоди застосовано неправомірно.

Платником податків ПП АРТ ПОРТАЛ при застосуванні преференційної ставки ввізного мита щодо товару, який імпортується з території ЄС відповідно до поданого сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 20.06.2019 №А761726, створені умови щодо несплати митних платежів у повному обсязі та невиконання вимог, установлених Митним кодексом України, Податковим кодексом України, а також міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

У даному випадку формальна наявність поданого до митного оформлення сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 20.06.2019 №А761726, за видачу якого несе відповідальність експортер Hochsmann GmbH (DE-01665 Schwabacher Str. 4, Klipphausen,Німеччина), не є достатньою підставою для висновків про вчинення ПП АРТ ПОРТАЛ всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування преференційного походження ввезеного товару та отримання пільги тарифної преференції.

Діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію за зниженим рівнем ставки ввізного мита, суб`єкт господарювання безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортером товари дійсно є товарами преференційного походження відповідно до положень вищезазначеної Регіональної конвенції, а не покладатись лише на відповідальність експортера за видачу сертифіката з перевезення EUR.1.

У зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з визначення, декларування і сплати мита та податків, згідно вимог українського законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України, має саме платник податків ПП АРТ ПОРТАЛ , а тому саме він, а не продавець товару несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства України та міжнародним нормативно-правовим актам, що призвело до неправомірного задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ПП АРТ ПОРТАЛ підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції від 16.01.2025 Митниця просила таке скасувати у частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму витрат на правничу допомогу та відмовити у стягненні витрат за переклад документів. При цьому обґрунтовувала свої вимоги тим, що питання про залучення перекладача судом першої інстанції не вирішувалося, а тому витрати на переклад документів без залучення перекладача не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи.

Водночас відповідач вважав безпідставним стягнення судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, оскільки зазначена сума витрат, понесених позивачем на оплату таких послуг, є необґрунтованою, значно завищеною та такою, яка не відповідає критеріям співмірності.

ПП АРТ ПОРТАЛ у своїй апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції від 16.01.2025 просило таке скасувати у частині відмови у задоволенні його вимог та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрати понесені за переклади документів та їх завірення задовільнити повністю, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Представник Митниці у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подані апеляційні скарги відповідача доводами, аналогічними до тих, що зазначені у їх тексті. Просив скасувати рішення та додаткове суду першої інстанції та у задоволенні позову ПП АРТ ПОРТАЛ відмовити.

Представник ПП АРТ ПОРТАЛ у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, підтримавши свою апеляційну скаргу на додаткове рішення суду.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних вимог Митниці, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, наказом Митниці від 21.06.2024 № 206 було вирішено провести документальну невиїзну перевірку дотримання ПП «АРТ ПОРТАЛ» вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за МД №UA209180/2019/042487 від 29.06.2019, за результатами якої складено акт перевірки від 16.07.2024 №17/24/7.4-19/36738398.

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про встановлення порушення вимог статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини 1 статті 257, статті 280 МК, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі ПК) внаслідок безпідставного застосування зменшених ставок ввізного мита та преференції за кодом « 410».

Як зазначено у акті перевірки від 16.07.2024 №17/24/7.4-19/36738398, керуючись статтею 32 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, ДФС направлено на перевірку до уповноваженого органу Німеччини сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 20.06.2019 №А761726 (лист Львівської митниці ДФС від 25.07.2019 № 2756/8/13-70-19/41).

Державна митна служба України листом від 18.07.2022 №15/15-03-01/7.4/2473 інформувала Митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Німеччини листом від 15.07.2022 №Z 4215 F 948/20-1 про перевірку сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 20.06.2019 №А761726, у якому зазначено: перевірка показала, що даний преференційний документ є автентичним, але зазначений товар у пункті 2 сертифіката не має преференційного європейського походження у розумінні Протоколу I до Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та Україною відповідно до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. Враховуючи, що для вищезазначеного товару преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 виявилась непідтвердженою, тому звільнення від сплати ввізного мита на підставі Угоди застосовано неправомірно.

З огляду на висновки, викладені у вказаному акті перевірки, Митниця 08.08.2024 прийняла ППР:

НОМЕР_1 , яким ПП «АРТ ПОРТАЛ» збільшено суму грошового зобов`язання з Мито у розмірі 64469,25 грн, з яких 42979,50 грн за податковим зобов`язанням та 21489,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ UA52, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 20893,85 грн, з яких 8595,90 грн за податковим зобов`язанням та 4297,95 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

ПП «АРТ ПОРТАЛ» не погодилося із правомірністю вказаних рішень Митниці та звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1 Митного кодексу України (далі МК) передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 МК).

За правилами частин 2, 6 статті 36 МК країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із статтею 43 МК документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

За приписами частин 1-4 статті 45 МК у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Як передбачено статтею 278 МК, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 280 МК ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно із частиною 1 статті 351 МК предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 351 МК документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Питання перевірки походження товарів регулює також Регіональна конвенція, якою передбачено можливість проведення таких перевірок митними органами країни-експортера у наступних випадках: при видачі сертифіката EUR.1; у подальшому - у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

У тексті Регіональної конвенції зазначені положення викладені так:

- митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR.MED, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню (стаття 7 розділу 2 Доповнення 1);

- сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR.MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (стаття 16 розділу 5 Доповнення 1);

- подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції (стаття 32 розділу 6 Доповнення 1).

Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 № 1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, яка набирає чинності в перший день другого місяця, що настає після дати здачі на зберігання до Генерального секретаріату Ради Європейського Союзу останньої ратифікаційної грамоти або останнього документа про затвердження Угоди, ратифікувати (додається) з такою заявою: "Зобов`язання України, які випливають із статті 8 Угоди, щодо ратифікації Римського статуту Міжнародного кримінального суду 1998 року будуть виконані після внесення відповідних змін до Конституції України".

Відповідно до статті 26 глави 1 розділу Угоди про асоціацію положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва).

Згідно із частино 1 статті 2 розділу 2 Протоколу І з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

За приписами частини 1 статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;

2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 передбачена статтею 17 розділу 5 Підтвердження походження Протоколу 1, згідно з якою сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Відповідно до стаття 28 Протоколу І до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Законом України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» №2187-VIII від 08.11.2017 Верховна Рада України постановила приєднатися до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (для України набрала чинності 01.02.2018).

Частиною 1 статті 15 Регіональної конвенції встановлено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:

(a) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III а;

(b) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ-МЕО, зразок якого наведений у Додатку III Ь;

(c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься декларацією походження або декларацією походження ЕUR-МЕD), надана експортером до інвойса. повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і Ь.

Відповідно до частини 1 статті 16 Доповнення І Визначення поняття Походження товарів і методів адміністративного співробітництва до Регіональної конвенції, сертифікат з перевезення товару ЕUR.1 або ЕUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Згідно із частиною 7 статті 16 Доповнення митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару ЕUR.1 або ЕUR-МЕD, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Як передбачено підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з підпунктом 54.4 статті 54 ПК у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 112.2 статті 112 ПК особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, органи митного контролю після завершення митного оформлення набувають повноваження на проведення перевірки правильності розмитнення певного товару за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску такого товару і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що чинним митним законодавством України та міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу, у випадку отримання відповіді компетентного органу, за результатами перевірки документів про преференційне походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Митному органу не надається повноважень, права діяти на власний розсуд за вказаних обставин, не надається право перевіряти додатково надану йому інформацію, не надано право здійснювати будь-які інші дії з цього приводу, не надано право оцінювати надану інформацію з будь-якого боку. Вказаний алгоритм дій контролюючого органу не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару.

У випадку отримання від вказаних органів відомостей щодо не підтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу, митний орган повинен, за відсутності виняткових обставин, відмовити у наданні права на преференції. Таке ж рішення він повинен прийняти і у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах, зокрема, від 11.04.2022 у справі №260/2805/20 та від 11.08.2022 у справі №460/8509/21, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції не погоджується із судом першої інстанції у тому, що лист уповноваженого органу Німеччини не можна вважати беззаперечним доказом порушення позивачем митних правил, оскільки предметом спору є правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

Відтак, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та відсутності виняткових обставин, митний орган правомірно дійшов висновку про відсутність у позивача права на застосування преференції при ввезенні ним на територію України імпортованого товару за МД №UA209180/2019/042487 від 29.06.2019.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, наведене дає підстави для висновку про безпідставне застосування преференційних ставок ввізного мита замість застосування повних ставок Мита та сплати митних платежів згідно із Митним тарифом України, затвердженим Законом України № 584-VII від 19 вересня 2013 "Про Митний тариф України", а відтак і ПДВ.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку апеляційного суду, напрацьовані ЄСПЛ положення про правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Будь-які процесуальні та/або процедурні порушення, пов`язані із самим оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи, яка звинувачується у правопорушенні, та суспільними (публічними) інтересами. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.

Відтак, посилання позивача на допущені відповідачем порушення при оформленні акту перевірки від 16.07.2024 №17/24/7.4-19/36738398 не складають достатніх підставі для визнання протиправними та скасування оспорюваних ППР Митниці від 08.08.2024 №UA51 та №UA52.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, митний орган, як суб`єкт владних повноважень, надав достатні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, а тому суд першої інстанції помилково визнав протиправними і скасував ППР Митниці від 08.08.2024 №UA51 та №UA52.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ПП «АРТ ПОРТАЛ» відмовити.

Окрім того, оскільки у задоволенні вимог позивача відмовлено, апеляційний суд у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України змінює розподіл судових витрат та не вбачає підстав для стягнення таких на користь ПП «АРТ ПОРТАЛ», а отже додаткове рішення суду першої інстанції від 16 січня 2025 року також підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Львівської митниці задовольнити.

Скасувати рішення від 09 січня 2025 року та додаткове рішення від 16 січня 2025 року Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/18207/24 та у задоволенні позову і заяви про відшкодування судових витрат Приватного підприємства «АРТ ПОРТАЛ» відмовити.

У задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «АРТ ПОРТАЛ» на додаткове рішення від 16 січня 2025 року Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/18207/24 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
А. Р. Курилець

Постанова у повному обсязі складена 10 квітня 2025 року.