Справа № 120/3435/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

11 квітня 2025 р. Справа № 120/3435/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Віятик Наталія Володимирівна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 25.03.2025 зазначену позовну заяву залишено без руху та встановив позивачу 10-ти денний строк з дня отримання її копії для усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску;

- належного обґрунтування наявності саме адміністративно-правового спору;

- уточнення суб`єктного складу відповідачів.

На виконання вимог ухвали суду від 25.03.2025 про залишення позовної заяви без руху, від позивача надійшла заява про усунення недоліків. У цій заяві позивач просить вважати відповідачем Виконавчий комітет Вінницької міської ради та вказує, що кінцева дата на звернення до адміністративного суду, в розумінні ч. 2 ст. 122 КАС, 24.03.2025. Разом з тим, якщо суд потребує його заяви щодо поновлення строку, то згідно Наказу Голови Верховного Суду від 04.03.2022 запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків, а також згідно рішення Ради Суддів України від 24.02.2022 «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією збоку рф» рекомендовано: процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому позивач просить поновити строк на звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Так, перевіряючи повноту усунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви згідно ухвали суду від 25.03.2025, суд встановив, що такі недоліки не є усунутими в повному обсязі.

Як вже зазначалось вище, в ухвалі від 25.03.2025 суд вказав на низку недоліків позовної заяви та надав позивачу час для їх усунення.

Однак позивачем майже повністю було проігноровано ухвалу про залишення позовної заяви без руху, оскільки відповідні недоліки позовної заяви усунуті не були (по факту позивач лише уточнив склад відповідачів).

Водночас позивач не надав будь-яких пояснень чи доказів, які б свідчили про виконання зазначених вище пропозицій суду, як і не вказав жодних обставин чи причин, за яких він не має змоги чи відмовляється усувати недоліки позовної заяви.

При цьому, будь-яких клопотань процесуального характеру щодо можливості продовження встановленого судом строку позивачем також не подано.

У свою чергу, надаючи оцінку строку звернення до суду з цим позовом та заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен дізнатися, що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 9901/277/19 (адміністративне провадження №П/9901/277/19).

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить скасувати в частині рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 25.06.1992 №290 "Про продаж квартир в житлових будинках м. Вінниці".

Натомість до суду з даним позовом позивач звернувся лише 17.03.2025, тобто з суттєвим пропуском шестимісячного строку звернення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

У свою чергу, доводи позивача про те, що: "ми звернулись до Державного архіву у Вінницькій області з запитом щодо наявності розпорядження виконавчого комітету Замостянського району або Міськвиконкому про призначення недієздатному ОСОБА_2 опікуна до 1993 року і 24.09.24 року була отримана відповідь про відсутність таких наказів. З огляду на таке кінцева дата на звернення до адміністративного суду, в розумінні ч. 2 ст. 122 КАС, 24.03.25 р.", суд вважає безпідставними.

Оскільки, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Тобто, навіть якщо брати до уваги, що позивач про оскаржуване рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 25.06.1992 №290 "Про продаж квартир в житлових будинках м. Вінниці" у 1992 році і не знав, то з березня 2023 року вже був обізнаний щодо порушення, на його думку, прав, що підтверджується власне і його заявою про усунення недоліків (вх. № 22272/25 від 08.04.2025), поданою через систему "Електронний суд".

Крім того, щодо запровадження воєнного стану, як на підставу для поновлення строку звернення до суду, то варто звернути увагу на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб., яки продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 р., від 19.04.2022 № 7300 та від 17.05.2022 №341/2022.

Отже, дійсно на території України з 24 лютого 2022 р. запроваджено воєнний стан, який продовжує свою дію і по цей час.

Разом з тим, при наданні оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду вказую, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Окремо звертаю увагу на тому, що запровадження воєнного стану не звільняє особу від обов`язку доведення фактичної неможливості своєчасного звернення до суду з наданням відповідних доказів.

Позивачем не наведено підстав/причин, які стали об`єктиною перешкодою для своєчасного подання позову в період дії воєнного стану, що спричинені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з воєнним станом та не надано доказів наявності непереборних обставин, незалежних від волі та поведінки особи обставин, що унеможливили своєчасне звернення.

Також зазначаю й про те, що на території Вінницької області з 2022 р. не велись та не ведуться активні бойові дії, що не виключало можливість подання позову через засоби поштового зв`язку.

Окрім того, слід звернути увагу й на те, що воєнний стан ще не припинено на даний час, проте, це не перешкодило позивачу звернутись з цим позовом до суду.

Відтак, доходжу висновку, що позивачем не доведено в поданій заяві факт того, що через обмеження впровадженні воєнним станом останній не міг своєчасно звернутись до суду.

Поряд з цим, суд акцентує увагу, що позивачем повністю проігноровано вимогу суду щодо належного обґрунтування наявності саме адміністративно-правового спору.

За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги ухвали суду від 25.03.2025 позивачем не виконано належним чином та недоліки позовної заяви не усунуто у той спосіб, який визначено судом.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.

За правилами передбаченими частинами 5 та 6 статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене і враховуючи те, що позивач подав позов після закінчення строку, встановленого законом та при цьому не навів поважних причин його пропуску та не надав доказів на їх підтвердження, а також враховуючи те, що позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовну заяву належить повернути позивачеві на підставі п. 1 та п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Окремо суд зауважує, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Сторона, яка задіяна у судовому розгляді справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч. 2 ст. 44 КАС України).

У пункті 37 рішення від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" Європейський суд з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з невиконанням ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви переслідує легітимну мету та має розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Адже розгляд позовної заяви, яка складена без дотримання вимог КАС, не передбачений положеннями процесуального законодавства. Позивач був повідомлений про наслідки неусунення недоліків у встановлений судом строк і мав реальну можливість їх усунути у визначений судом спосіб, чого, однак, не зробив.

Отже, рішення про повернення позовної заяви зумовлене не будь-яким свавільним небажанням суду розглядати звернення позивача до суду, а лише невиконанням ним процесуальних вимог закону щодо форми та порядку подання позовної заяви.

Додатково суд роз`яснює позивачу, що згідно із частиною восьмою статті 169 КАС повернення позовної заяви не позбавляє права звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Тобто таке рішення суду не перешкоджає доступу позивачу до суду за умови дотримання ним вимог процесуального закону.

Керуючись ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна