Справа № 120/15050/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2025 р. Справа № 120/15050/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ у м. Києві, третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 10 від 23.08.2024, яким протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач не погоджується, тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху.

25.11.2024 через підсистему «Електронний суд» позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків, які визначено в ухвалі від 18.11.2024.

Ухвалою від 02.12.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

17.12.2024 через підсистему «Електронний суд» представником ГУ ПФУ у Вінницькій області до суду подано відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити у задоволенні адміністративного позову, Крім іншого зауважує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного пільгового стажу.

23.12.2024 через підсистему «Електронний суд» позивачем до суду подано відповідь на відзив, яка відповідає суті заявлених позовних вимог. А також надано докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 23.08.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає/перераховує пенсію, ГУ ПФУ у Вінницькій області.

23.08.2024 за результатами розгляду звернення позивача, ГУПФУ у Вінницькій області прийняло рішення № 10 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зазначеним рішенням встановлено, що вік заявника 55 років 11 місяців 6 днів. Загальний страхових стаж 26 років 11 місяців 6 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 9 років 5 місяців 16 днів.

Також зазначено, що до пільгового стажу зараховано усі періоди роботи, згідно наданих довідок. При цьому, з урахуванням вказаного періоду пільгового стажу, визначено, що заявник має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

В подальшому, 25.09.2024 листом ГУ ПФУ у м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що перевірити наданні довідки про пільговий стаж роботи від 20.08.2024 № 127/1 та № 127/2, виданих АТ Національною атомною енергогенеруючою компанією «Енергоатом» філія «ВП Запорізька АЕС».

Разом з тим, позивач не погоджується з прийнятим рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області, щодо не зарахування до пільгового стажу 7 місяців 2 дні, згідно наданих довідок про пільговий стаж, що впливає на кількість років для зменшення віку для призначення пенсії, що стало підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Згідно з частиною 2 ст. 114 Закон №1058, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Судом встановлено, що позивач, на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії досяг 55 років 11 місяців та його страховий стаж становить 36 років 11 місяців 06 днів, пільговий стаж позивача, який визнається відповідачем, становить 09 років 05 місяці 216 днів.

Надаючи оцінку висновку відповідача щодо відсутності у позивача пільгового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, яким передбачено наявність пільгового стажу не менше 12 років 6 місяців, а для зменшення пенсійного віку, необхідно мати не менше половини зазначеного стажу, а також, щодо не врахування до пільгового періоду роботи 7 місяців 2 дні відповідно до довідок № 127/1 та № 127/2 від 20.08.2024, які видано філією ПП «Запорізька АЕС», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, уточнююча довідка для підтвердження пільгового стажу подається у разі відсутності записів у трудовій книжці щодо роботи особи у певний період на роботах зі шкідливими умовами праці.

Отже, згідно записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 у період з 19.12.1991 прийнятий до електроцеху до Запорізької АЕС.

В ході виконання службових обов`язків 14.05.2018, позивача переведено на посаду заступника головного інженера станційних об`єктів.

Запису про звільнення з роботи у трудовій книжці, не значиться.

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи, а саме: довідки № 127/1 від 20.08.2024 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, слідує, що ОСОБА_1 працював у ВП «Запорізька АЕС» в електричному цеху із шкідливими умовами праці, організовував роботи з ремонту електричних машин.

Також у довідці зазначено, що з 01.01.1994 по 28.02.1994, робота передбачена Списком № 2; з 01.03.1994 по 30.06.1994, робота передбачена Списком № 2; з 01.07.1994 по 31.12.1996, робота передбачена Списком № 2; з 01.01.1997 по 30.11.1997, робота передбачена Списком № 2.

Підставою зазначено, накази з особового складу. Також вказано, що на підприємстві за період роботи простоїв не було. Атестація робочих місць проведена згідно наказу № 329-к від 22.02.1997. Атестація робочих місць проведена згідно наказу № 3310-ле від 30.09.2002.

Згідно довідки № 127/2 від 20.08.2024 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, слідує, що ОСОБА_1 працював у ВП «Запорізька АЕС» в електричному цеху із шкідливими умовами праці, організовував роботи з ремонту електричних машин.

Також у довідці зазначено, що з 01.12.1997 по 10.11.2002, робота передбачена Списком № 2; з 11.11.2002 по 15.01.2003, робота передбачена Списком № 2; з 16.01.2003 по 18.01.2004, робота передбачена Списком № 2.

За період з 01.01.1994 по 18.01.2004 стаж роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 складає 10 років 00 місяців 18 днів.

Окремо зазначено, що атестація робочих місць проводилась відповідно наказу № 329-к від 27.02.1997 та наказу № 3310-дс від 30.09.2002.

Отже, факт роботи позивача, що передбачена Списком № 2 підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та довідками про підтвердження наявного трудового стажу № 127/1 та № 127/2 від 20.08.2024.

Однак, як встановлено з прийнятого ГУ ПФУ у Вінницькій області рішення № 10 від 23.08.2024, пільговий стаж роботи за Списком № 2 складає 9 років 5 місяців 16 днів. До пільгового стажу зараховано усі періоди роботи, згідно наданих довідок.

Отже, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем розрахунок пільгового стажу позивача проведений не правомірно, при цьому, порушуючи принципи правової визначеності, управління не вказало причин не зарахування до пільгового стажу позивача період 7 місяців 12 днів.

З підстав чого, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача, пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно довідок № 127/1, № 127/2 від 20.08.2024, виданих філією «ВП «Запорізька АЕС». А відтак, зарахуванню підлягає увесь наявний у позивача пільговий стаж, що складає 10 років 00 місяців 18 днів.

Таким чином, зазначене свідчить, що управління протиправно відмовило позивачу у призначення пенсії за віком. А відтак, рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області №10 від 23.08.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є протиправним та порушує права позивача, оскільки позивач має право на соціальний захист, проте внаслідок відмови відповідача в зарахуванні відповідних періодів роботи до пільгового стажу позивач був позбавлений права на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що відповідачем не проводився розрахунок пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у даному рішенні, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права буде визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду щодо зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надано договір від 14.12.2023 № 14-12/23 про надання правничої допомоги, який укладено між ОСОБА_1 (надалі - Клієнт) та адвокатом Матвійчуком В.В. (надалі -Адвокат).

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору предметом договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язанні чи можуть бути пов`язанні із захистом та відновленням порушених, оспорюваних прав та законних інтересів.

Розділом 4 договору від 14.12.2023 визначено гонорар (вартість послуг) Адвоката. Так, відповідно до п. 4.2 гонорар Адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та фіксується, зокрема в акті приймання передачі наданих послуг.

Додатком № 1 до договору від 14.12.2023, визначено, що загальна вартість послуг з надання правничої допомоги у суді першої інстанції становить 41 тисячу гривень у тому числі гонорар успіху 10 тисяч гривень. Вказана сума відображена в розрахунку витрат на правничу допомогу, що загалом складає 41 тис. грн.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи те, що гонорар адвоката встановлено у фіксованому розмірі, надання додаткових документів, які б підтверджували розмір гонорару, обсяг наданих послу, витраченого часу не є обов`язковим.

Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 18.08.2022 у справі № 340/323/21, від 10.11.2022 у справі № 640/24023/21.

Відтак, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 41000,00 грн., на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що за результатами розгляду цієї справи відшкодування витрат на професійну правничу в сумі 4000,00 грн. відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №10 від 23.08.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, увесь період роботи з 01.01.1994 року по 18.01.2004 року тривалістю 10 років 00 місяців 18 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.09.2024, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявцева, 16, м. Київ, 04053, )

Рішення суду сформовано: 14.04.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна