Справа № 140/710/25
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/710/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у нездійснені нарахувань та виплат грошової допомоги на лікування за період служби, та зобов`язання нарахувати та виплатити вказані кошти.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 10.10.2019 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 ) на посаді штаб-сержант.

В листопаді 2021 року позивач звернувся із рапортом про виплату матеріальної допомоги за 2021 рік згідно із підпунктом 24 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 в повному розмірі місячного грошового утримання у зв`язку із хворобою та лікуванням.

Згідно із протоколом № 10 від 20.12.2021 засідання комісії з розгляду рапортів та матеріалів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців Повітряних Сил Збройних Сил України на 2021 рік, позивачу відмовлено у виплаті допомоги з підстав невідповідності вимогам, визначеним наказом Міністра оборони України від 12.03.2021 № 59.

Вважаючи, що у виплаті матеріальної допомоги на лікування за 2021 рік було відмовлено всупереч наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, з порушенням права на отримання грошової компенсації на лікування, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 18).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 25-30) відповідач ВЧ НОМЕР_1 позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, зокрема, з тих підстав, що не є належним відповідачем за поданим позовом.

Ухвалою суду від 28.03.2025 залучено до участі у цій справі як другого відповідача ВЧ НОМЕР_2 (а. с. 58).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 61-54) відповідач ВЧ НОМЕР_2 позов також не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що всі передбачені законодавством виплати позивачу за 2021 рік здійснені у повному обсязі. Позивач у 2021 році подав до ВЧ НОМЕР_2 рапорт на виплату матеріальної допомоги, який був переданий на розгляд комісії Повітряних Сил ЗСУ, та за результатами розгляду рапорту, оформленого протоколом № 10 від 20.12.2021, позивачу було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Відмова у виплаті вказаної допомоги є законною, а долучені до позову медичні документи не свідчать наявність у позивача тяжких захворювань чи інших обставин, передбачених наказом Міністра оборони України від 12.03.2021 № 59, які б надавали йому право на отримання матеріальної допомоги.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.10.2019 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 04.03.2025 № 685/301/370/пс (а. с. 49), витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.10.2019 № 251 (а. с. 7, 54).

15.11.2021 позивач звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_2 про виплату матеріальної допомоги за 2021 рік згідно із підпунктом 24 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 в повному розмірі місячного грошового утримання у зв`язку із хворобою та лікуванням, до якого долучив виписний епікриз № 824 від 16.09.2021, виписку № 7576 від 04.11.2021 (а. с. 12-16, 52, 54 зворот-57).

Згідно із протоколом № 10 від 20.12.2021 засідання комісії з розгляду рапортів та матеріалів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців Повітряних Сил Збройних Сил України на 2021 рік (затверджений командувачем Повітряних Сил ЗСУ 20.12.2021) позивачу відмовлено у виплаті допомоги з підстав невідповідності вимогам, визначеним наказом Міністра оборони України від 12.03.2021 № 59 (а. с. 9-11, 52 зворот 53 зворот).

ВЧ НОМЕР_1 листом від 21.12.2021 № 350/173/128/313/пс довела зміст вказаного протоколу до підпорядкованих військових частин (а. с. 8).

Згідно із карткою особового рахунку ОСОБА_1 за 2021 рік позивачу не була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а в лютому 2021 року виплачена грошова допомога на оздоровлення в сумі 13516,75 грн, в грудні 2021 року в розмірі 11886,75 грн (а. с. 70).

Отже, спір у цій справі виник щодо невиплати позивачу у 2021 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за його рапортом від 15.11.2021.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами другою, четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704), пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 4 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає, зокрема, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Згідно із пунктами 1, 2 розділу XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 9 розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

За відомостями картки особового рахунку ОСОБА_1 , у 2021 році позивачу була виплачена грошова допомога для оздоровлення, яка передбачена розділом XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260 (а. с. 70).

Зі змісту рапорту позивача Дерев`янчука В.Б. від 15.11.2021 чітко видно, що цей рапорт був поданий для виплати іншого виду матеріальної допомоги, а саме для вирішення соціально-побутових питань, яка передбачена розділом XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 (а. с. 16).

Проте, згідно із протоколом № 10 від 20.12.2021 засідання комісії з розгляду рапортів та матеріалів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців Повітряних Сил Збройних Сил України на 2021 рік (затверджений командувачем Повітряних Сил ЗСУ 20.12.2021) позивачу відмовлено у виплаті цієї допомоги з підстав невідповідності вимогам, визначеним наказом Міністра оборони України від 12.03.2021 № 59 (а. с. 9-11, 52 зворот 53 зворот).

12.03.2021 Міністр оборони України прийняв наказ № 59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» (далі Наказ № 59) (а. с. 42-48).

Пунктом 6 Наказу № 59 було передбачено, що матеріальну допомогу військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань виплачувати в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Крім того, у пункті 6 Наказу № 59 наведений виключний перелік підстав, за наявності яких здійснюється виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, в т. ч. така підстава, як порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними виписками (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), зокрема, безперервне перебування на реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної, системи, опорно-рухового апарату та інших органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з виконанням завдань в районі проведення операції Об`єднаних сил.

Згідно із пунктом 6 Наказу № 59 визначено, що накази про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Збройних Сил України видавати після погодження рапортів: для військових частин, підпорядкованим видам (родам військ, силам), військовослужбовців, які проходять військову службу у командуваннях видів (родів військ, сил),- з командувачами видів (родів військ, сил) Збройних Сил України.

Аналіз підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704, розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 та Наказу № 59 дає підстави дійти висновку про те, що у 2021 році, у межах асигнувань, разово могла бути надана військовослужбовцю матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (в т. ч. з підстави порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними виписками), за рапортом військовослужбовця та на підставі наказу командира, але після погодження з командувачами видів (родів військ, сил) Збройних Сил України.

Судом встановлено, що у 2021 році позивачу не була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за рапортом позивача від 15.11.2021 у зв`язку із тим, згідно із протоколом № 10 від 20.12.2021 засідання комісії з розгляду рапортів та матеріалів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців Повітряних Сил Збройних Сил України на 2021 рік (затверджений командувачем Повітряних Сил ЗСУ 20.12.2021) позивачу відмовлено у виплаті цієї допомоги з підстав невідповідності вимогам, визначеним Наказом № 59.

Отже, відповідач ВЧ НОМЕР_2 не допустив протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу у 2021 році вказаної матеріальної допомоги, та її невиплата зумовлена відсутністю погодження рапорту позивача від 15.11.2021 командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України.

При цьому, зміст поданих до рапорту від 15.11.2021 медичних документів (виписний епікриз № 824 від 16.09.2021, виписка № 7576 від 04.11.2021) (а. с. 12-16, 52, 54 зворот-57) щодо захворювання та його лікування свідчить про відсутність підстав, визначених пунктом 6 Наказу № 59, для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за цим рапортом.

Суд відхиляє доводи відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань заявлені за період 2021 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19.07.2022, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Крім того, залишення позову без розгляду в адміністративній справі № 140/3676/24 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду за захистом порушених прав, а також не впливає на висновок суду про право на звернення до суду із цим позовом без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки ВЧ НОМЕР_1 є неналежним відповідачем за поданим позовом, а належний відповідач ВЧ НОМЕР_2 не допустив протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу у 2021 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за рапортом позивача від 15.11.2021, невиплата допомоги зумовлена відсутністю погодження вказаного рапорту командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України, та зміст поданих до рапорту медичних документів щодо захворювання та його лікування свідчить про відсутність підстав, визначених пунктом 6 Наказу № 59, для виплати спірної допомоги, оскаржувані у цій справі дії відповідача ВЧ НОМЕР_2 є правомірними та такими, що вчинені відповідно до статті 2 КАС України, тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за його рапортом від 15.11.2021.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх