Справа № 600/5189/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Чернівці Справа № 600/5189/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.10.2024 за №52 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсі за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру, половину періоду навчання з 25.09.1991 до 10.07.1994 в Одеському відкритому університеті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням від 18.10.2024 за № 52 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено йому в призначенні пенсії через відсутність на день звернення необхідного стажу роботи за вислугу років - 25 років. Так, згідно із вказаним рішенням зазначено, що його вислуга становить 23 роки 8 місяців 15 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів - 22 роки 4 місяці 21 день. За доданими документами до вислуги років йому не зараховано половину строку навчання в Одеському інституті підприємництва і права, оскільки у наданій довідці відсутня інформація про навчання на юридичному факультеті.

З рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивач не погоджується, оскільки у період з 28.09.1991 по 10.07.1994 він навчався Одеському відкритому університеті (в подальшому Одеський інститут підприємництва і права) на денній формі навчання по спеціальності «правознавство». На підтвердження наведеної обставини, до заяви про призначення пенсії, він надав підтверджуючі документи, однак відповідачем їх до уваги не взято.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що відмовивши йому у призначенні пенсії за вислугою років, відповідач порушив гарантоване право власності та правомірні очікування на отримання пенсійного забезпечення. При цьому, не врахувавши до стажу половину навчання у Одеському відкритому університеті, який вже був зарахований раніше органом пенсійного фонду у 2017 році, відповідач діяв у непослідовний спосіб та порушив принцип належного урядування.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало до суду відзив, в якому, зазначало, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. Головним управлінням проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства. На думку відповідача, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж (25 років) для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 48-50).

До заяви позивачем, серед іншого, додано довідки Офісу Генерального прокурора:

- від 24.09.2024 № 21-198зп про складові заробітної плати/грошового забезпечення станом на серпень 2024 року (а.с. 55);

- від 24.09.2024 № 21-198зп про складові заробітної плати (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) (а.с. 56-57).

Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду даної заяви, 18.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення № 52, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 128-129).

Із змісту рішення видно, що вік заявника на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України 52 роки 3 місяці.

Посилаючись на положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідачем у рішенні зазначено, що стаж роботи позивача за вислугу років становить 23 роки 8 місяців 15 днів, стаж роботи на посадах прокурора - 22 роки 04 місяці 21 день, навчання на юридичному факультеті 1 рік 3 місяці 24 дні.

До спеціального стажу роботи позивача не зараховано половина навчання з 25.09.1991 по 10.07.1994, оскільки в наданій довідці від 21.05.2024 № 32/49-1437 відсутня інформація про навчання на юридичному факультеті.

До заяви про призначення пенсії за вислугу років надана довідка від 24.09.2024 № 21-198зп про складові заробітної плати, яка видана станом на серпень 2024 року. Позивач працює.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 52 від 18.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

За наявним документами заявник має право на пенсійну виплату з 24.06.2032. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

У ст. 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 22 Конституції України, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії).

Статтею 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури.

Згідно з абз. 1, 12 ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII).

Відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону № 1697-VII працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті.

За змістом ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно з ч. 13 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Отже, призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону № 1697-VII можливе за умови одночасного дотримання, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії, двох обов`язкових умов:

- вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, не менше - 25 років (перша умова),

- стаж роботи на посадах прокурорів не менше 15 років (друга умова).

В даному випадку, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, так як позивач не має необхідних 25 років вислуги років, до якої зараховується визначені ч. 6 ст. 86 цього Закону періоди роботи, служби та навчання.

В свою чергу, позивач вважає, що половина періоду його навчання в Одеському відкритому університеті (в подальшому перейменовано в Одеський інститут підприємництва і права) має бути включеною до вислуги років, як період навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

За позицією територіального органу Пенсійного фонду - відповідача, викладеної в спірному рішенні та відзиві на позов, підставою для неврахування вказаного періоду до вислуги років вказано відсутність в наданій довідці від 21.05.2024 № 32/49-1437 інформації про навчання позивача на юридичному факультеті.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII (далі Закону № 1060-XII, в редакції чинній на час вступу та навчання позивача в Одеському відкритому університеті (в подальшому в Одеський інститут підприємництва і права)) в Україні встановлюються такі освітні рівні: дошкільна освіта; початкова загальна освіта; базова загальна середня освіта; повна загальна середня освіта; професійно-технічна освіта; вища освіта.

В Україні встановлюються такі освітньо-кваліфікаційні рівні та ступені: кваліфікований робітник; молодший спеціаліст; молодший бакалавр; бакалавр; магістр; доктор філософії; доктор наук.

Згідно ст. 42 Закону № 1060-XII вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами ступенів вищої освіти відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, удосконалення наукової та професійної підготовки, перепідготовку та підвищення їх кваліфікації.

Вища освіта здійснюється на базі повної загальної середньої освіти.

Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах може проводитися з відривом (очна), без відриву від виробництва (вечірня, заочна, дистанційна), шляхом поєднання цих форм, а з окремих спеціальностей - екстерном.

Прийом громадян до вищих навчальних закладів проводиться на конкурсній основі відповідно до здібностей незалежно від форми власності навчального закладу та джерел оплати за навчання.

Контроль за дотриманням принципів соціальної справедливості та законності при прийомі громадян до вищих навчальних закладів здійснюється органами, уповноваженими цим Законом.

Стаття 43 Закону № 1060-XII обумовлено, що вищими навчальними закладами є: університет, академія, інститут, коледж.

З метою визнання спроможності юридичної особи провадити освітню діяльність за певною спеціальністю та на певному рівні вищої освіти, що відповідає стандартам освітньої діяльності, такі юридичні особи проходять процедуру ліцензування.

Вищі навчальні заклади здійснюють підготовку фахівців за такими ступенями: молодший бакалавр і бакалавр - забезпечують коледжі; бакалавр, магістр, доктор філософії, доктор наук - забезпечують університети, академії та інститути.

Вищі навчальні заклади у встановленому порядку можуть створювати різні типи навчально-науково-виробничих комплексів, об`єднань, центрів, інститутів, філій, коледжів, ліцеїв, гімназій.

Відповідно до ст. 44 Закону № 1060-XII основними напрямами діяльності вищого навчального закладу є: підготовка фахівців різних ступенів; підготовка та атестація наукових, науково-педагогічних кадрів; науково-дослідна робота; спеціалізація, підвищення кваліфікації, перепідготовка кадрів; культурно-освітня, методична, видавнича, фінансово-господарська, виробничо-комерційна робота; здійснення зовнішніх зв`язків.

Вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами.

Із змісту наведених правових норм Закону № 1060-XII, в редакції чинній на час вступу та навчання позивача в Одеському відкритому університеті (в подальшому Одеський інститут підприємництва і права) видно, що університет, академія, інститут, коледж є вищими навчальним закладом. У вищих навчальних закладах здійснюється підготовка фахівців з вищою юридичною освітою.

Суд зазначає, що на теперішній час в Україні не існує закону про правничу (юридичну) освіту або іншого спеціального закону, який би врегульовував суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації права особи на правничу (юридичну) освіту як передумови до юридичної професії.

Разом з тим, виключно законами України визначаються вимоги до осіб, які можуть обіймати посади, пов`язані зі здійсненням правничої (юридичної) професійної діяльності, зокрема, й посади прокурора.

Однією з умов для зайняття посади прокурора є саме наявність юридичної освіти.

Законодавець, закріплюючи у Законі України «Про прокуратуру» приписи щодо навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання керувався саме кінцевою метою - отримання освіти правознавця (юриста).

Отже половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання враховується виключно при визначенні чи достатній у особи час роботи на прокурорських посадах для призначення йому пенсії за вислугою років (наприклад постанова Верховного Суду від 25.08.2021 по справі №751/4203/17).

Судом встановлено, що у період з 28.09.1991 по 10.07.1994 позивач навчався в Одеському відкритому університеті (в подальшому перейменовано в Одеський інститут підприємництва і права) на денній формі навчання по спеціальності «правознавство».

Наведена обставина підтверджується наступними доказами:

академічною довідкою серії БТ № 386608 від 13.05.1994, згідно якої позивач навчався на денному відділенні за спеціальністю «правознавство» (а.с. 18);

студентським квитком № Ю-141, згідно якого позивач навчався у період з 1991-1994 роки на факультеті «правознавство» (а.с. 22);

архівною довідкою Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича №32/49-1437 від 21.05.2024, згідно якої позивач навчався в Одеському відкритому університеті на факультеті «правознавство»;

трудовою крижкою серії НОМЕР_1 , згідно записів № 2 від 01.10.1991, № 3 від 25.09.1991 та № 4 від 15.06.1994 - позивач звільнився з роботи в Чернівецькому облкардіодиспансері у зв`язку зі вступом на денне відділення в Одеському відкритому університеті; зарахований на студентом першого курсу Одеського відкритого університету; відрахований з Одеського відкритого університету у зв`язку з переведенням до Чернівецького державного університету. Згідно запису № 5 від 01.09.1994 позивач зарахований студентом ІІІ курсу Чернівецького державного університету, а № 6 від 01.07.1997 позивач відрахований з числа студентів юридичного факультету, у зв`язку із закінченням Чернівецького державного університету (а.с. 14-16).

Дослідженням академічної довідки серії БТ № 386608 від 13.05.1994, виданої Одеський інститут підприємництва і права, встановлено, що у період з 28.09.1991 по червень 1994 року позивач навчався в Одеському відкритому університеті (в подальшому перейменовано в Одеський інститут підприємництва і права) на денній формі навчання по спеціальності «правознавство» (а.с. 18).

Із змісту листа Міністерства освіти України від 21.06.1993 № 2-2/1-147 видно, що колегією Міністерства освіти від 23.06.1993, протокол № 13/2, затверджено рішення Міжгалузевої акредитаційної комісії про внесення до Державного реєстру закладів освіти України і надання Одеському інституту підприємництва та права ліцензії на право здійснення освітньої діяльності за ІІІ рівнем акредитації за напрямками /спеціальностями/ і ліцензованими обсягами прийому «Правознавство» (а.с. 17).

В матеріалах справи міститься наказ Одеського відкритого університету від 15.06.1994 № 66, згідно якого позивача, студента 3 курсу спеціальності «правознавство» відраховано з Одеського відкритого університету у зв`язку з переводом в Чернівецький державний університет (а.с. 23).

Згідно витягу з наказу Чернівецького державного університету № 232-ст від 06.09.1994, відповідно до рішення приймальної комісії допущено до занять на денній формі з 01.09.1994 по переводу з іншого вузу Зварича В.Т. - 3 курсу юридичного факультету (а.с. 27).

Дослідженням витягу з наказу Чернівецького державного університету № 341-ст від 15.11.1994 встановлено, що згідно рішення приймальної комісії (протокол № 14 від 25.07.1994) зараховано студентом 3 курсу юридичного факультету денної форми навчання ОСОБА_1 по переводу з Одеського відкритого університету, у зв`язку з отриманням його особової справи з попереднього місця навчання з 11.11.1994 (а.с. 26).

Відповідно до архівної довідки Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича від 21.05.2024 № 32/49-1435, у 2000 році указом Президента України від 11.09.2000 № 1059/2000, Чернівецькому державному університету імені Юрія Федьковича надано статус національного (а.с. 25).

21.05.2024 Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича видано архівну довідку за № 32/49-1437, із змісту якої видно, що в архівних матеріалах Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича за 1994-1997 роки є відомості про те, що гр. ОСОБА_1 згідно академічної довідки навчався в Одеському відкритому університеті на факультеті «Правознавство», з 1991 року по 1994 рік, та наказом по Одеському університету №69 від 15.06.1994, був переведений до Чернівецького державного університету (а.с. 24).

Наказом по Чернівецькому університету від 15.11.1994 № 341-CT гр. ОСОБА_1 , був зарахований студентом 3-го курсу юридичного факультету, спец. «Правознавство» денної форми навчання по переводу з Одеського університету, з 11.11.1994.

Наказом по університету від 15.07.1997 № 209-СТ гр. ОСОБА_1 був відрахований з університету у зв`язку із закінченням навчання з 01.07.1997.

Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 28.06.1997 було присвоєно кваліфікацію юриста. Отримав диплом спеціаліста з відзнакою НОМЕР_2 , реєстр. №24 від 30.06.1997 (а.с. 31-32).

Отже, матеріали справи в сукупності дають підстави для висновку, що позивач у період з 28.09.1991 по 10.07.1994 навчався в Одеському відкритому університеті (в подальшому Одеський інститут підприємництва і права) на денній формі навчання по спеціальності «Правознавство». 11.11.1994 позивач по переводу з Одеського відкритого університету (в подальшому Одеський інститут підприємництва і права) зарахований на денну форму навчання Чернівецького державного університету (в подальшому Чернівецький національний університет ім. Ю. Федьковича) та закінчив у 1997 році Чернівецький державний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується безпосередньо наявною копією диплома НОМЕР_2 , реєстр. №24 від 30.06.1997 та трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Керуючись принципом верховенства права, беручи до уваги пріоритетність прав позивача, суд вважає за необхідне зазначити про необхідність зарахування до стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання у Одеському відкритому університеті (в подальшому Одеський інститут підприємництва і права) з 28.09.1991 по 10.07.1994 у загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора.

Таким чином, спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на умовах ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача зарахувати до стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання.

Скасовуючи спірне рішення, суд також враховує, що у 2017 році позивач вже звертався до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугою років. У призначенні пенсії позивачу було відмовлено, оскільки вступили в силу норми нового Закону України «Про прокуратуру», де збільшено необхідний стаж. Однак, як вбачається з листа Управління пенсійного фонду у Вижницькому районі Чернівецької області від 03.02.2017 № 705/02 до стажу за вислугою років зараховано половину навчання позивача в Одеському відкритому університеті (а.с. 43). Вказане рішення пенсійного органу є чинним та залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанції під час розгляду справи № 713/1287/17, тому не підлягає перегляду пенсійним органом під час прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років від 10.10.2024 (а.с. 79 86, 100-105).

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи задоволення позову, суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 77, 90, 134, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 18.10.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру, половину періоду навчання з 25.09.1991 до 10.07.1994 в Одеському відкритому університеті.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, ).

Суддя В.К. Левицький