Справа № 240/4897/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4897/24

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

10 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті йому грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (Постанова № 168), за час лікування за період з 22.07.2022 по 22.09.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити належним чином та надати до Військової частини НОМЕР_2 відомість доплати йому грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за час лікування у період з 22.07.2022 по 22.09.2022 включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 на підставі наданої військовою частиною НОМЕР_1 відомості виплатити йому грошового забезпечення та додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за час лікування за період з 22.07.2022 по 22.09.2022 включно.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що після повернення до району відведення військової частини ОСОБА_1 не надав підтверджуючих документів, які надають йому права на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168. Зауважує, що представник позивача до Військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованої Військової частини НОМЕР_1 із безпосереднім вирішенням питання про нарахування та виплату позивачу такої додаткової винагороди не звертався.

За наявними документами в матеріалах справи командуванням військової частини було встановлена наявність довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 від 21.07.2022 у якій зазначено діагноз: "Стан після операції (17.07.2022) розтин та дренування абсцесу нижньої повіки правого ока з приводу абсцедування ячменя нижнього повіки правого ока". Разом з тим у вказаній довідці зазначено, що "Захворювання. Так, пов`язане з проходженням військової служби". Військова частина не заперечує факту перебування позивача на стаціонарному лікуванні, але не у зв`язку із пораненням, а у зв`язку із виявленим захворюванням, яке не пов`язане із проходженням військової служби та захистом Батьківщини.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що період його лікування з 16.07.2022 по 22.09.2022 підлягає врахуванню до періоду протягом якого він має право на отримання додаткової винагороди відповідно до положень Постанови №168.

Військова частина НОМЕР_2 не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до направлення начальника медичної служби - начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 №694/1742 від 15.07.2022 позивача направлено на оперативне лікування до офтальмологічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ), у зв`язку із потребою стаціонарного лікування. Діагноз: Абсцедуючий ячмінь нижнього повіка OD.

16.07.2022 позивач вибув на оперативне лікування до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що прийнято командиром Військової частини НОМЕР_1 наказ №196 від 16.07.2022.

У період з 16.07.2022 по 21.07.2022 позивач проходив лікування у Військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджено виписним №8480 із медичної карти стаціонарного хворого офтальмологічного відділення, яке міститься в матеріалах справи. Як свідчить зміст виписного, згідно до ст.32 Розкладу хвороб позивач з 21.07.2022 потребував звільнення за станом здоров`я на 30 днів.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 №1407 від 21.07.2022 захворювання позивача пов`язане із проходженням військової служби. Крім того, у вказаній довідці зазначено про потребу відпустки за станом здоров`я на 30 днів.

У період з 15.08.2022 по 26.08.2022 позивач проходив лікування консервативно, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6909 від 29.08.2022 та довідкою військово-лікарської комісії №311 від 29.08.2022. За результатами лікування військово-лікарської комісії встановлено, що травма пов`язана із захистом Батьківщини та наголошено про необхідність відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

23.09.2022 позивач прибув до Військової частини НОМЕР_1 після лікування, про що подав відповідний рапорт, зареєстрований військовою частиною 23.09.2022 за №5727.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 позивач, як військовослужбовець в розпорядженні командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, вважався таким, що з 23.09.2022 повернувся до району відведення Військової частини НОМЕР_1 та у жовтні 2022 року йому нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 01.07.2022 по 21.07.2022 в розмірі 9 411,58 грн, про що свідчить лист Військової частини НОМЕР_1 №694/790 від 15.02.2024.

Позивач вважає, що перебуваючи на лікуванні у період з 22.07.2022 по 22.09.2022 Військова частина НОМЕР_2 безпідставно не виплачувала йому грошове забезпечення у належному розмірі.

У січні 2024 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про виплачені йому за спірний період суми грошового забезпечення та здійснити доплату належних йому сум.

У відповідь на заяву листом від 15.02.2024 № 694/790 Військова частина НОМЕР_1 відмовила у виплаті коштів.

Вказану відмову позивач вважає протиправною, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до періоду протягом якого позивач має право на отримання додаткової винагороди відповідно до положень Постанови №168 підлягає врахуванню період його лікування з 16.07.2022 по 21.07.2022 та з 15.08.2022 по 26.08.2022, а також перебування у відпустках за станом здоров`я по 22.09.2022. Відповідач протиправно не виплатив позву додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за період з 22.07.2022 по 22.09.2022.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Частинами 1-4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (Порядок № 260).

Абзацами першим-другим пункту 9 розділу I Порядку № 260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Пунктом 15 Розділу I Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Постанови № 168 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Статтею 262 Закону України від 24.03.1999 № 548-XIV Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (Закон № 548-XIV) встановлено, що у день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону № 548-XIV військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Статтею 12 Закону № 548-XIV передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Пункт 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, визначає, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до абзацу першого пункту 6.15 глави 6 розділу II наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення № 402), відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Згідно із абзацом першим пункту 11 статті 10-1 Закону № 2011-XII у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Відповідно до пункту 189 Указу Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

З урахуванням наведеного, позивач 21.07.2022 після виписки із військового закладу охорони здоров`я (військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ), відповідно до вимог Закону № 548-XIV, зобов`язаний був самостійно прибути до місця несення служби в АДРЕСА_1 та відрекомендоватися своєму безпосередньому начальникові командиру військової частини НОМЕР_1 , після чого у медичному пункті військової частини здати медичні документи.

Отримавши рекомендацію військово-лікарської комісії про надання відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів, позивач повинен був у встановленому чинним законодавством порядку письмово звернутися до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням надати відпустку за станом здоров`я.

23.07.2022 за вх. № 3899 до командування військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_2 про те, що станом на 23.07.2022 до розташування військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант юстиції ОСОБА_1 після виписки з лікування 21.07.2022 не повернувся, про причини нез`явлення до місця несення служби не повідомляв та його місцезнаходження не відомо.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2022 № 204, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи, вважати таким, що 21 липня 2022 року був виписаний з військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 після лікування та не повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно розділу 1 пункту 15 Порядку № 260 з 22 липня 2022 року призупинено нарахування та виплата грошового забезпечення.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2022 № 480 Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 за фактом нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин в умовах воєнного стану встановлено, що з 21.07.2022 позивач відсутній на військовій службі без поважних причин, переховується від правоохоронних органів та приховує від оточуючих свою належність до Збройних Сил України, крім того усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, позивач ніяких заходів для цього не вживав та проводив час на власний розсуд.

Частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України встановлено, що самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

06.08.2022 слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом не з`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що 05.09.2022 ТУ ДБР, розташоване в м. Краматорську винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Вказані доводи позивача враховані судом першої інстанції без їх перевірки.

При цьому, відповідно до постанови Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 24 листопада 2022 постанова слідчого ТУ ДБР розташоване в м. Краматорську про закриття кримінального провадження від 05.09.2022 скасована як незаконна.

Крім того, згідно із рапортом від 23.09.2022 за вх. № 5127 старший лейтенант юстиції ОСОБА_1 доповідає командиру військової частини НОМЕР_1 про те, що він прибув з лікування (реабілітації), на підтвердження чого додає копії довідки військово-лікарської комісії від 21.07.2022 № 1407 (проведено 21.07.2022 медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_1 та на підставі статті 32 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів) та довідки військово-лікарської комісії від 29.08.2022 № 311 (проведено 29.08.2022 медичний огляд військово-лікарською комісією стаціонару КП Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка старшого лейтенанта ОСОБА_1 та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів).

Водночас, до рапорту від 23.09.2022 № 5127 позивачем не додано жодних письмових доказів, які б підтверджували саме факт його перебування на лікуванні у період з 22.07.2022 по 22.09.2022. Відповідних доказів позивач також не подав до суду.

Також матеріали справи не містять доказів звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 з відповідними рапортами про надання відпусток за станом здоров`я, а також перебування у відпустці за станом здоров`я, постановки та зняття з облік в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України тощо.

Позивачем фактично визнано та підтверджено факт того, що у вищевказаний період відпустка за станом здоров`я на підставі постанови ВЛК йому командиром військової частини НОМЕР_1 не надавалася в встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно із виписками із медичної картки стаціонарного хворого №8480 від 21.07.2022 у період з 16.07.2022 по 21.07.2022 та №6909 від 29.08.2022 у період з 15.08.2022 по 26.08.2022, позивач проходив стаціонарне лікування.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Комунального підприємства "Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка" Житомирської міської ради №311 від 29.08.2022 позивачу проведено медичний огляд та встановлено наявність травми пов`язаної з захистом Батьківщини. За результатами проведеного медичного огляду військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_3 встановлено, що захворювання пов`язане із проходженням військової служби. Травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини, внаслідок отримання повторних ЗЧМТ та струсів ГМ. МВТ (07.05.2022, 17.05.2022 та 20.05.2022), залишкових явищ перенесеної важкої ЗЧМТ (субдуральна гематома правої гемісфери ГМ-2012), церебрального арахноїдиту, енцефалопатії, стійкого цефалгічного, вестибуло-атактичної системи, синкопальних пароксизмів, мнестичного зниження та акубаротравми.

Разом з цим, апеляційний суд критично відноситься до вказаної довідки №311 від 29.08.2022 та доводів позивача у цій частині, адже позивача направлено на оперативне лікування до офтальмологічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ), відповідно до направлення начальника медичної служби - начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 №694/1742 від 15.07.2022, у зв`язку із потребою стаціонарного лікування. Діагноз: Абсцедуючий ячмінь нижнього повіка OD.

Позивача не направляли на лікування травми пов`язаної з захистом Батьківщини, а тому відсутні підстави для включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, як такого, який у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуває на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебуває у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Суд зауважує, що нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у відпустці можливе виключно за умови якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. У даному ж випадку така умова не дотримана, адже відсутні докази як отримання позивачем тяжкого поранення, так і перебування позивача у відпустці для лікування після такого поранення.

Крім того, вказані матеріали у будь-якому випадку не спростовують відсутність належного документального оформлення перебування позивача на лікуванні чи у відпустці для лікування після тяжкого поранення у спірний період.

Побічно колегія суддів відзначає й непослідовність позиції позивача, адже відсутні докази ініціювання питання щодо направлення його на лікування у зв`язку із отриманням поранень 07.05.2022, 17.05.2022 та 20.05.2022.

З урахування наведеного апеляційний суд вважає, що позивач після закінчення лікування у військовій частині НОМЕР_3 , починаючи з 22.07.2022 без поважних на те причин не з`явився до місця несення служби, командиром військової частини НОМЕР_1 у встановленому чинним законодавством порядку позивачу не надавалася відпустка за станом здоров`я, позивачем після виходу на військову службу не надано жодних письмових доказів, які б підтверджували факт його перебування на лікуванні в лікарняних закладах, а тому військова частина НОМЕР_1 у період з 22.07.2022 по 22.09.2022 не мала правових підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за останньою займаною посадою та додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови № 168, за вищевказаний період у зв`язку із перебуванням на лікуванні або у відпустці за станом здоров`я.

При цьому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2022 № 267, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , військовослужбовця в розпорядженні командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, визнано таким, що з 23.09.2022 повернувся до району відведення військової частини НОМЕР_1 , відновлено нарахування та виплату грошового забезпечення.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.