Справа № 320/58287/24
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/248/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_2 05.12.2024 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 прибув до України 24.12.2021, державний кордон перетнув легально через КПП «Гоптівка» за паспортним документом громадянина рф для виїзду за кордон. Позивач проживає разом зі своєю сім`єю, а саме матір`ю та братом, які є громадянами України та батьком, який має посвідку на постійне проживання в Україні. Крім того, в Україні перебувають двоюрідні брати позивача по лінії матері: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які з 2022 року по теперішній час перебувають на військовій службі в Збройних Силах України. Позивач має право подати документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання до 09.03.2022, оскільки наділений правом перебування протягом 90 днів без оформлення документів. Однак, 24.02.2022 розпочалося повномасштабне вторгнення рф в Україну та була припинена видача посвідок на тимчасове проживання в Україні громадянам країни-агресора. Позивач звернувся до міграційних органів, однак отримав усні роз`яснення про неможливість оформлення посвідки до поки не буде прийнято спеціальний закон. 24.10.2024 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол та постанову про адміністративне правопорушення та прийнято рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, яким зобов`язано позивача покинути територію України до 22.11.2024. Оскаржуване рішення про примусове повернення позивача порушує його право на возз`єднання з сім`єю. Крім того, повернення до Чеченської Республіки несе надвисокі ризики його переслідування з боку органів рф за підтримку України, а також за активну участь його сім`ї у відсічі збройної агресії рф проти України та перебування в складі Збройних Сил України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 позов залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На виконання ухвали про залишення позову без руху, представник ОСОБА_1 Гуцол Р.І. подав 16.12.2024 заяву, згідно якої позовними вимогами є: визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 прийняте ГУ ДМС в Одеській області від 24.10.2024.

Після усунення недоліків позову, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 матеріали справи передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

До суду 10.02.2025 надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування відзиву зазначено, що сам по собі факт того, що матір та брат позивача є громадянами України не спростовує встановлення відповідачем порушення з боку позивача міграційного законодавства та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Вказані факти можуть бути підставою для оформлення права такої особи на проживання (перебування) в Україні, але не можуть само по собі заміняти передбачені законом дії такої особи для реалізації цього права. Бажання іноземця зберегти свої сімейні права покладає на цю особу обов`язки щодо оформлення права на проживання. З моменту закінчення терміну законного перебування позивача в Україні до моменту його виявлення минуло більше двох років і за цей час позивач не реалізував своє право на отримання посвідки, тоді як в інших іноземців не виникало таких проблем через військові дії. ГУ ДМС в Одеській області зазначило про наявність певних труднощів щодо прийому відповідних документів у перші два тижні війни, які пов`язані з повномасштабним вторгненням рф на території України, однак такі труднощі були в лютому на початку березня 2022 року, а позивача виявлено 24.10.2024. З березня 2022 року ОСОБА_1 свідомо перебував на території України в статусі нелегального мігранта та не вчиняв жодних дій для легалізації свого становища, що дає підстави для висновку про те, що примусове повернення позивача, незважаючи на серйозність такого заходу, з огляду на фактичні обставини є цілком виправданим.

До суду 26.02.2025 надійшла заява представника позивача Гуцол Р.І. про виключення з переліку відповідача Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2025 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Справа 24.03.2025 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.03.2025 була передана судді Бондарю В.Я.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.03.2025 справа прийнята до розгляду судді Бондаря В.Я., судове засідання призначено на 07.04.2025.

Ухвалою від 31.03.2025 забезпечено участь представника позивача Гуцола Р.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 07.04.2025 представник позивача Гуцол Р.І., який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представники відповідача Білоконь Н.О. та Казбеков В.Е. заперечувала проти позову. Суд перейшов до стадії ухвалення рішення та проголошення рішення призначив на 08.04.2025.

На проголошення рішення суду у судове засідання 08.04.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце проголошення рішення були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.22).

ОСОБА_7 є сином ОСОБА_6 та відповідно братом ОСОБА_1 (а.с.20).

Таким чином, позивач дійсно є сином та братом громадян України (а.с.14, 15).

В свою чергу, ОСОБА_1 є громадянином російської федерації (а.с.18).

24.10.2022 працівниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який пояснив, що прибув в Україну 24.12.2021 через КПП «Гоптівка» за паспортним докуменом громадянина рф для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , термін дії 12.03.2015 12.03.2025. ОСОБА_1 написав що не потребує перекладача (а.с.95-96).

24.10.2024 за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП у відношення громадянина рф ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №011537 (а.с.98-99) та постановою серії ПН МОД №011635 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн (а.с.100-101).

ОСОБА_1 сплатив суму штрафу 24.10.2024 (а.с.102).

24.10.2024 головним спеціалістом відділу міграційного контролю управління в справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області Тетяною Височан прийнято рішення №016934 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.11.2024 (а.с.11-13, 103-105).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 5 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до Конституції України, а саме, відповідно до статті 26 іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

В Конституції та Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вказано, що здійснення іноземцями своїх прав і свобод не повинно завдавати шкоди національним інтересам України, правам, свободам і законним інтересам її громадян та інших осіб, які проживають в Україні.

Іноземці зобов`язані поважати та додержуватися Конституції і законів України, шанувати традиції та звичаї народу України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає статус іноземців, які іммігрують в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на певний строк, та іноземців, які тимчасово перебувають в Україні.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону чітко визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України

Порядок оформлення іноземцям та особам без громадянства віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, а також вимоги до перебування іноземців і осіб без громадянства в Україні регулюється низкою нормативно-правових актів, серед яких, зокрема:

- Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

- Правила оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2017 року № 118;

- Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2013 року № 884;

- Вимоги до організації роботи з оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджені наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від ЗО жовтня 2017 року № 469/897/605;

- Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150;

- Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251.

Іноземці в`їжджають в Україну і виїжджають з України через пункти пропуску на державному кордоні за національним паспортом і у разі наявності візи, якщо інший порядок в`їзду не встановлено законодавством або міжнародними договорами України.

Паспортний документ подається іноземцем та особою без громадянства для реєстрації у пункті пропуску через державний кордон посадовій особі Державної прикордонної служби. Реєстрація проводиться на термін не більш як 90 днів протягом 180 днів.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Державної прикордонної служби України, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Оформлення іноземцям та особам без громадянства посвідок на тимчасове або постійне проживання здійснюється територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України згідно з Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 25 Д.

Як правильно вказує представник відповідача, 01.11.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №132 «Деякі питання надання Державною міграційною службою публічних послу в умовах воєнного стану», згідно якого надання адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється зі встановленими особливостями.

Однак, встановленні постановою обмеження не поширюються на осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6, 9 та 10 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України Про імміграцію, зокрема іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

ОСОБА_1 після в`їзду на території України жодних вищевказаних документів не оформив, після закінчення 90 днів від часу в`їзду в Україну знаходиться на території України не законно.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні посвідки не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Таким чином, рішення про примусове повернення в країну громадянського походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог чинного законодавства.

На Головне управління державної міграційної служби України у Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції, адже возз`єднання з сім`єю є підставою для видачі посвідки, але особа має вчинити певні дії для її оформлення та легалізування свого положення на території України. Такі підстави, як правильно вказує представник відповідача, не є підставою для скасування рішення про примусове повернення в країну походження або в третю країну.

Доводи представника позивача про ризики переслідування ОСОБА_1 в країні походження також не є підставою для скасування рішення, зокрема, враховуючи те, що позивач може повернутися не лише в країну походження а й в третю країну.

Узагальнюючи наведене, суд приходить до висновку, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, а саме порушення правил перебування на території України, є достатньою підставою для застосування заходу у вигляді примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни, та у спірних правовідносинах необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане правопорушення.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 288 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Преображенська, буд 44) про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження залишити без задоволення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 11 квітня 2025 року.

Суддя В.Я. Бондар