Справа № 607/27299/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/27299/24 пров. № А/857/9490/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (головуючий суддя Базан Л.Т.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль 10 лютого 2025 року, у справі №607/27299/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

18.12.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3633627 від 09.12.2024, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року позовну заяву задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що повна заборона подальшого руху транспортним засобом, за винятком, коли в транспортному засобі не горить задній правий габаритний ліхтар, що передбачено пунктом 31.6.б ПДР, може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять обидва задні габаритні ліхтарі. Суд першої інстанції вказав, що ПДР не забороняється експлуатація транспортного засобу, у якому не горить задній правий габаритний ліхтар в темну пору доби, а тому експлуатація такого транспортного засобу не утворює в діях водія складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1ст. 121 КУпАП. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем неправомірно кваліфіковано несправність транспортного засобу позивача, як таку, що підпадає під зазначену у пункті 31.6 б ПДР, а твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, представником відповідача не спростовані.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року та в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до п.31.6.б ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних фонарів. На думку скаржника, що з матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно допустив порушення ПДР України, тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, відповідно, правомірно притягнувши позивача до передбаченої законом адміністративної відповідальності, а тому позов до задоволення не підлягає.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 09.12.2024 інспектором ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РУП ГУНП в Тернопільській області Крук В.В. прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА №3633627, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Згідно з даною постановою ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він 09.12.2024 о 16.37 год в с. Старий Вишнівець по вул.Збаразька,32, керував транспортним засобом марки Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не горів задній правий габаритний ліхтар, чим порушив п.31.6 Б ПДР заборона керування тз в темну пору доби в умовах недостатньої видимості, якщо не горять.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (далі - ПДР).

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст.14 Закону України «Про дорожній рух».

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Згідно п. 31.1 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно пп.«б» п. 31.6 Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Водночас, частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення ним вимог п.п. б п. 31.6 ПДР, що виразилось у керуванні транспортним засобом в якого в темну пору доби не горів задній правий габаритний ліхтар.

Аналізуючи норми вищевказаного законодавства суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до диспозиції статті 121 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена не за керування водієм транспортним засобом, що має будь-які несправності зовнішніх світлових приладів у темну пору доби, а лише за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), за наявності яких відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Як правильно вказав суд першої інстанції, вичерпний перелік несправностей зовнішніх світлових приладів транспортних засобів, за наявності яких згідно із законодавством забороняється експлуатація таких транспортних засобів, наведений у пп. 31.4.3. п. 31.4. Р 31 ПДР, однак позивачу інкримінується порушення вимог п.п. б п. 31.6 ПДР.

Водночас, згідно з пп. «б» п. 31.6. ПДР України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів. Тобто, ця норма ПДР України вказує на заборону подальшого руху транспортного засобу за наявності наведених у ній не справностей транспортного засобу, однак не передбачає застосування адміністративного стягнення за ч. 1ст. 121 КУпАП.

Разом з тим, ПДР України не забороняється експлуатація транспортного засобу, у якому не горить задній правий габаритний ліхтар в темну пору доби, а тому експлуатація такого транспортного засобу не утворює в діях водія складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1ст. 121 КУпАП.

Апеляційний суд вважає зауважити, що «заборона експлуатації» згідно п.31.3 ПДР України, та «заборона подальшого руху транспортних засобів» згідно з п.31.6 ПДР України є відмінними поняттями, з різними підставами і наслідками.

Отже, повна заборона подальшого руху транспортним засобом, за винятком, коли в транспортному засобі не горить задній правий габаритний ліхтар, що передбачено пунктом 31.6.б ПДР, може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять обидва задні габаритні ліхтарі.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно кваліфіковано несправність транспортного засобу позивача, як таку, що підпадає під зазначену у пункті 31.6 б ПДР. Водночас твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, представником відповідача не спростовані.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави для задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 286, 308, 311, 316, 321, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року, у справі №607/27299/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний