Справа № 520/4887/25
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 р. № 520/4887/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання незаконними та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.05.2024 №796 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати наказ військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.02.2025 №35, складеного відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази, є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується довідками про доставку електронного листа до Електронного кабінету, які містяться в матеріалах справи.

Представником Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначив, що військова частина у спірних правовідносинах діяла в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач 1) з 26.02.2022.

З 02.01.2024 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №2 від 02.01.2024 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення та переміщено наказом командувача Національної гвардії України від 24.11.2023 №255 о/с для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач 2).

У період з 15.01.2024 по 23.02.2024 було проведено плановий внутрішній аудит в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України за період діяльності з 01.04.2021 по 31.12.2023, за результатами якого виявлено низку порушень посадовими особами під час управління бюджетними коштами, що відображено у висновку, котрий затверджено командиром в/ч НОМЕР_1 02.05.2024 за призначеним службовим розслідуванням наказом від 04.03.2024.

У частині, що стосується позивача, аудитом та службовим розслідуванням виявлено порушення, котрі виражались у поданні ним рапортів з клопотанням про виплату додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням певних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні з діагнозами, які не надавали їм права на таку додаткову винагороду в порядку, передбаченому Постанови КМУ 168, це рапорти від 06.04.2022 за березень 2022 року, від 13.05.2022 за квітень 2022 року.

Вказане призвело до безпідставної виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, які не мали на неї права, чим завдано шкоду Державному бюджету.

У зв`язку із зазначеним, дисциплінарна комісія висловила пропозицію про притягнення, зокрема, позивача, до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 50% від суми безпідставно виплаченої додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн. еквіваленті у розмірі 48042,59 грн., але не більше 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб встановлених на 01.01.2024, тобто у сумі 45420 грн.

Наказом від 10.05.2024 № 796 про притягнення, зокрема, позивача, до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 50% від суми безпідставно виплаченої додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн. еквіваленті у розмірі 48042,59 грн., але не більше 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб встановлених на 01.01.2024, тобто у сумі 45420 грн.

Відповідно до витягу з наказу начальника бази забезпечення Національної гвардії України №35 від 26.02.2025 "Про утримання зайво виплачених коштів" вирішено здійснювати утримання грошового забезпечення у розмірі 20 відсотків з підполковника ОСОБА_1 від суми нарахованого йому грошового забезпечення та перераховувати їх на рахунки військової частини НОМЕР_1 до стягнення з нього суму заподіяної шкоди у розмірі 45420,00 грн.

Не погоджуючи із вказаними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 13 березня 2014 року № 876-VII «Про Національну гвардію» (далі - Закон № 876-VII) Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони (частина 2 статті 1 Закону №876-VII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк неодноразово продовжений та діє на день розгляду справи.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 було визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Національної гвардії України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно наведених норм керівниками відповідних міністерств та державних органів визначаються порядок і умови виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць в розрахунку пропорційно часу участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

На виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» і № 69 «Про загальну мобілізацію» та Постанови № 168 командувач Національної гвардії України Наказом № 89 затвердив: Інструкцію з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України; Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини другої статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) кожен військовослужбовець має обов`язок знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту.

Згідно зі статтею 11 цього Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Як установлено статтею 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

За приписами статті 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із статтями 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту ЗСУ дає підстави дійти висновку про те, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.

Цей Статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Адміністративний суд, у свою чергу, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень у межах такої перевірки.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 813/3186/16, від 08 листопада 2019 року у справі № 816/2913/15, від 12 грудня 2019 року у справі № 816/70/16, від 26 грудня 2019 року у справі №815/5749/16, від 06 лютого 2025 року по справі №480/6138/20 та інших.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Як видно з пункту 1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з п.4 розділу V Порядку №608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно по пункту 4 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно частини 1 статті 3 Закону № 160 - IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно частини 2 статті 3 Закону № 160 - IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Так, частиною 4 статті 3 Закону № 160 - IX зазначено, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що на підставі пункту 5 розділу V Плану діяльності з внутрішнього аудиту на 2024 рік Національної гвардії України, доручення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.01.2024 № 1 щодо проведення внутрішнього аудиту аудиторською групою внутрішнього аудиту Східного ТУ в період з 15.01.2024 по 23.02.2024 у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України було проведено плановий внутрішній аудит військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - військова частина НОМЕР_1 ) за період діяльності з 01.04.2021 по 31.12.2023.

За результатами здійснених у ході аудиту досліджень діяльності установи в частині управління бюджетними коштами виявлені факти порушень правил обліку військовослужбовців посадовими особами медичної служби військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись вимогами наказу МВС України від 21.04.2020 № 347 (далі - Порядок № 347) наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2024 № 401 було призначено службове розслідування, за висновком якого факт невиконання або неналежного виконання посадовими особами медичної служби військової частини НОМЕР_1 службових обов`язків, що виразилось у переплаті додаткової винагороди в збільшеному розмірі до 100 тисяч гривень за захворювання не пов`язані із пораненнями, травмами, контузіями, отриманими під час захисту Батьківщини визнаний підтвердженим, підготовлено проект наказу про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності військовослужбовців, у тому числі підполковника ОСОБА_1 (Г-030624) - в розмірі 50 % від суми безпідставно виплаченої винагороди в збільшеному до 100 000 гривень військовослужбовцям 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в березні та квітні 2022 року, які перебували на стаціонарному лікуванні із захворюваннями, які не пов`язані з травмою, контузією чи пораненням отриманим під час захисту Батьківщини з розрахунку 70 000 грн. пропорційно дням участі, а саме в сумі 48042,59, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів працездатних осіб встановлених на 01 січня 2024 року, тобто в сумі 45420,00 гривень.

Відповідач зазначає, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 06.04.2022 командиром 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 було надано відповідний рапорт до відділення обліку особового складу штабу, в якому останній клопотав про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за березень місяць 2022 року особовому складу підпорядкованого йому підрозділу, серед яких зокрема був молодший лейтенант ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_8 , старший лейтенант ОСОБА_9 , хоча дані військовослужбовці перебували на стаціонарному лікуванні з діагнозами, які не надавали їм право на отримання даних виплат за час перебування на лікуванні.

13.05.2022 командиром 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 було надано відповідний рапорт до відділення обліку особового складу штабу, в якому останній клопотав про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за квітень місяць 2022 року особовому складу підпорядкованого йому підрозділу, серед яких зокрема був солдат ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_6 , хоча дані військовослужбовці перебували на стаціонарному лікуванні з діагнозами, які не надавали їм право на отримання даних виплат за час перебування на лікуванні.

Так, зокрема пунктом 2 Інструкції № 89 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим, з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах. Всупереч вимог пункту 2 Інструкції № 89, командирами 1-го та 4-го батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 та підполковником ОСОБА_10 відповідно, до вищевказаних рапортів було включено військовослужбовців, які з урахуванням факту перебування на стаціонарному лікуванні не могли приймати безпосередню участь у відповідних заходах, які надають право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що в квітні - травні 2022 року фінансовим відділенням військової частини НОМЕР_1 , на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2022 № 88 (по стройовій частині) та від 15.05.2022 № 127 (по стройовій частині) відповідно було здійснено виплату додаткової винагороди в збільшеному до 100 000 гривень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які перебували на стаціонарному лікуванні із захворюваннями, які не пов`язані з травмою, контузією чи пораненням отриманим під час захисту Батьківщини з розрахунку 70 000 грн. пропорційно дням участі, а саме: молодший лейтенант ОСОБА_2 - за 4 календарні дні на загальну суму 8896,78 грн.; солдат ОСОБА_3 - за 3 календарні дні на загальну суму 6895,00 грн.; старший лейтенант ОСОБА_9 - за 3 календарні дні на загальну суму 6672,58 грн.; старший сержант ОСОБА_11 - за 5 календарних днів на загальну суму 11120,97 грн.; солдат ОСОБА_6 - за 7 календарних днів на загальну суму 15788,78 грн; солдат ОСОБА_5 - за 5 календарних днів на загальну суму 11120.97 грн.; солдат ОСОБА_8 - за 5 календарних днів на загальну суму 11120.97 грн.; молодший сержант ОСОБА_7 за 6 календарних днів на загальну суму 13345,16 грн.; солдат ОСОБА_4 - за 5 календарних днів на загальну суму 11120.97 грн.; солдат ОСОБА_12 - за 1 календарний день на загальну суму 2224,19 грн.

Провівши дослідження копій виписок із медичних карток амбулаторних (стаціонарних) хворих вищевказаних військовослужбовців стало відомо, що всі військовослужбовці перебували на стаціонарному лікуванні в Зміївській центральній районній лікарні з аналогічними діагнозами «Гострий бронхіт». Окрім того, солдат ОСОБА_13 проходив стаціонарне лікування в госпіталі ДУ ТМО МВС України по Харківській області з діагнозом «Стан після епілептичного нападу». Солдат ОСОБА_14 проходив стаціонарне лікування в КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів (метадону), синдром залежності».

Загальний розмір безпідставно виплаченої додаткової винагороди в збільшеному до 100 000 гривень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які перебували на стаціонарному лікуванні із захворюваннями, які не пов`язані з травмою, контузією чи пораненням отриманим під час захисту Батьківщини з розрахунку 70 000 грн. пропорційно дням участі становить 125889,37 грн., із яких по 1 стрілецькому батальйону військової частини НОМЕР_1 - 96085,18 грн.

Причинами безпідставної виплати додаткової винагороди в збільшеному до 100 000 гривень 12 військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які перебували на стаціонарному лікуванні із захворюваннями, які не пов`язані з травмою, контузією чи пораненням отриманим під час захисту Батьківщини стали: подання недостовірних відомостей в рапортах щодо виплати додаткової винагороди за березень - квітень 2022 року командиром 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що основною причиною безпідставно виплаченої додаткової винагороди в збільшеному до 100 000 гривень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , які перебували на стаціонарному лікуванні із захворюваннями, які не пов`язані з травмою, контузією чи пораненням отриманим під час захисту Батьківщини з розрахунку 70 000 грн. пропорційно дням участі стали серед іншого відсутність належного посадового контролю за діями підлеглого особового складу зі сторони командира 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .

Згідно з матеріалами службового розслідування, ОСОБА_1 спричинив відповідачу майнову шкоду в розмірі 45420 грн.

Розмір майнової шкоди доводиться матеріалами службового розслідування.

Службовим розслідуванням було встановлено порушення підполковником ОСОБА_1 наступних нормативно-правових актів та посадових інструкцій: стаття 11 Статуту внутрішньої служби, затвердженого ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», яка встановлює загальний обов`язок військовослужбовців берегти державне майно; стаття 102 Статуту внутрішньої служби командир батальйону зобов`язаний керувати господарством батальйону (корабля).

Відповідач зазначає, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача і завданою ним шкодою полягає в тому, що внаслідок протиправної поведінки позивача була спричинена відповідачу майнова шкода в розмірі 45420 грн.

Проте, як встановлено судом, позивача було піддано матеріальній відповідальності відповідачем без відібрання пояснень, без ознайомлення з наказом про притягнення до матеріальної відповідальності.

При цьому, обставини, що передують матеріальній відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

У спірних правовідносинах аудитом, хід якого викладено у висновку, встановлено, що така шкода була завдана неправомірним отриманням певними військовослужбовцями додаткової винагороди при перебуванні на лікуванні за обставин, що виключають її отримання в порядку Постанови Кабінету Міністрів України №168 внаслідок реалізації поданих позивачем рапортів.

У свою чергу, рапорти на виплату додаткової винагороди як документи, що передують виданню наказів про виплату додаткової винагороди, в силу Наказу командувача Національною гвардією України від 29.03.2022 № 89 мають значення тільки у випадку безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Тобто, тільки у таких випадках незаконно складені рапорти можуть свідчити про наявність вини особи, яка їх склала, у безпідставному одержанні військовослужбовцями додаткової винагороди за наказом командира.

Коли ж військовослужбовець перебуває на лікуванні, додаткова винагорода, в силу п.14, 21 розділу ІІІ Інструкції з організації обліку особового складу Національної гвардії України від 30.01.2017 № 73 та приписів Постанови Кабінету Міністрів України №168 виплачується за наказом командира на підставі відповідних списків та медичних документів.

Тобто, складання рапортів на виплату додаткової винагороди хворим та перебуваючим на стаціонарному лікуванні військовослужбовцям, як документів, що передують виданню наказу, законодавством не передбачено, а якщо такі рапорти складені, вони не є підставою для виплати відповідної додаткової винагороди у збільшеному еквіваленті.

Суд зазначає, що ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачає строк для призначення розслідування - три дні, строк для розслідування 1 місяць, який можливо продовжити ще на один місяць та за результатами якого складається висновок.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах аудит було проведено у період з 15.01.2024 по 23.02.2024, службове розслідування призначене наказом 04.03.2024, тобто понад трьохденний термін, а висновок затверджено 02.05.2024, тобто коли вже минуло майже два місяці, хоча на розслідування відводиться місячний термін, і у висновку відсутні дані про його продовження, між датою видання наказу про притягнення позивача до відповідальності 10.05.2024, з яким позивача не ознайомлено всупереч ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та датою направлення листа-стягнення до нового місця служби позивача за ч. 1 ст. 11 зазначеного Закону - 18.12.2024, минуло більше ніж пів року.

Щодо підстав для скасування наказу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.02.2025 №35 суд зазначає наступне.

Лист про виконання наказу відповідача 1 від 10.05.2024 № 796 відповідачем 2 датовано 18.12.2024.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі, коли військовослужбовець, котрого притягнули до матеріальної відповідальності, проходить службу в іншій військовій частині, передбачено обов`язок командира видати відповідний наказ про утримання у строк - 15 днів з дня надходження матеріалів.

Між датою отримання командуванням військової частини НОМЕР_2 листа від 18.12.2024 та 15-денним строком, протягом яких військова частина, де проходить службу позивач, повинна винести наказ про стягнення, такий строк сплинув вже більш ніж втричі, наказ видано лише 26.02.2025, тобто, після спливу строків, визначених вищевказаною нормою.

Таким чином, незаконність складання наказу відповідача 1 від 10.05.2024 № 796 має наслідком підстави для скасування наказу відповідача 2 від 26.02.2025 №35.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання незаконними та скасування наказу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.05.2024 №796 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Визнати незаконними та скасувати наказ військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.02.2025 №35, складеного відносно ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов