Справа № 159/391/25
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 159/391/25 пров. № А/857/8770/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2025 року (головуючий суддя Смалюх Р.Я., м. Ковель, повний текст рішення складено 13.02.2025) у справі № 159/391/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №2704 від 09.01.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 cт. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 ВС дійшов логічного висновку, що «саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення».

Як зазначає ВС у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а: «у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

У ч. 3 cт. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, зокрема, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Судом першої інстанції встановлено, що «...4.10.2024 позивачу, відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядок), поштою було надіслано повістку, яка зобов`язувала його з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11.00 год 14.10.2024 «для звірки даних». Вказана повістка повернулася без вручення, підстава повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до вимог зазначеного Порядку, ОСОБА_1 вважається таким, що оповіщений належним чином...»

Встановлюючи правомірність оскаржуваної постанови судом першої інстанції лише констатовано право відповідача на винесення зазначеного виду постанов та зазначено, що відповідно до вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 вважається таким, що оповіщений належним чином.

Разом з тим, судом не надано оцінку доказам в їх сукупності, які вказують на те, що ОСОБА_1 не допускав умисного порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення абзацу 1 ч. 1 та абзацу 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач об`єктивно не знав та не міг знати про його виклик та необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.10.2024. Відтак відповідач дійшов передчасного висновку про наявність у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не були дотримані норми КУпАП, не були зібрані докази вчинення мною будь-яких адміністративних правопорушень, а відтак прийняте помилкове рішення про наявність в моїх діях складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких умов в його діях відсутній як склад, так і сама подія вчинення адміністративного правопорушення, за яке притягнуто до відповідальності.

Також судом при прийняті оскаржуваного рішення не було встановлено, які саме дані мав уточнити позивач. При цьому з`ясовано, що ОСОБА_1 згідно даних військово-облікового документа, який відображається в додатку «Резерв+» перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , уточнив свої дані 06.08.2024 року, пройшов ВЛК та визнаний непридатним до служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, має право на відстрочку на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що «...21.12.2024 начальник відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 склав на ОСОБА_1 протокол №2704 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до якого 04.10.2024 під час дії особливого періоду військовозобов`язаному ОСОБА_1 було надіслано повісткою поштовим зв`язком, відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність прибуття на 11.00 год 14.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, проходження медичної комісії...»

Однак, як вбачається з копії доданої до відзиву повістки № 281738 метою виклику ОСОБА_1 є саме «для звірки даних», а не як стверджує суд - «для уточнення облікових даних, проходження медичної комісії».

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення суд, як на доказ правомірності прийнятого відповідачем рішення самостійно (на власний розсуд) висловив припущення про мету виклику ОСОБА_1 чим виказав своє упереджене ставлення та особисту зацікавленість щодо предмету позову.

ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 у категорії військовозобов`язаних, користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 13.09.2025, військово-облікові дані уточнив 06.08.2024, остання дата проходження військово-лікарської комісії 13.04.2009, зазначено адресу проживання АДРЕСА_1 , зазначене підтверджується копією електронного військово-облікового документа від 29.09.2024 з додатку «Резерв+».

21.12.2024 начальник відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 склав на ОСОБА_1 протокол №2704 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до якого 04.10.2024 під час дії особливого періоду військовозобов`язаному ОСОБА_1 було надіслано повісткою поштовим зв`язком, відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність прибуття на 11.00 год 14.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, проходження медичної комісії. ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 на 11.00 год, чим порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22, абз. 7 ч. 1 ст. 22 «Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Розгляд справи призначений на 14.30 год 09.01.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачу роз`яснені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП під підпис. Зауважень до протоколу позивач у ньому не зазначив, другий примірник протоколу отримав під підпис.

09.01.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв постанову №2704, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Постанова обґрунтована тим, що 04.10.2024 під час дії особливого періоду військовозобов`язаному ОСОБА_1 було надіслано поштовим зв`язком повістку, відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність прибуття на 11.00 год 14.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, проходження медичної комісії. Днем отримання (такого поштового відправлення) повістки ОСОБА_1 є відмітка проставлена у поштовому повідомленні 10.10.2024, що підтверджується відміткою від поштового оператора.

ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 на 11.00 год, чим порушив абз. 7 ч. 1 ст. 22 «Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того судом першої інстанції зґясовано з копії повістки №281738 від 04.10.2024, що вона виписана на ім`я позивача для звірки даних. У повістці зазначена адреса позивача, яка вказана у його електронному військово-обліковому документі. Відповідно до повістки позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 на 11.00 год. На повістці є QR-код для перевірки чинності повістки. У повістці зазначено прізвище ім`я по батькові посадової особи, яка підписала цю повістку. Зазначено, які документи повинен взяти з собою військовозобов`язаний, а також вказані наслідки неприбуття за повісткою та поважні причини неприбуття.

Описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення 411, та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 411, копією конверта поштового відправлення 411, підтверджується відправка позивачу повістки №281738 від 04.10.2024 листом 411 та повернення його без вручення 10.10.2024, про що свідчить відбиток штемпеля пошти, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

З витягу з бази ІНФОРМАЦІЯ_2 видно, що ОСОБА_1 перебуває у «розшуку» за неприбуття по повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») з 28.11.2024 по 27.11.2024, дата звернення 28.11.2024, створено автоматично від 04.10.2024.

Копією довідки №13980 від 14.09.2024 підтверджується надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 13.09.2025.

Копією довідки про здобувача освіти за даними Єдиною державної електронної бази з питань освіти підтверджується, навчання позивача у Луцькому національному технічному університеті на денній формі навчання за ступенем бакалавр до 30.06.2028.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, зокрема указами № 272/2024 від 06.05.2024, № 470/2024 від 23.07.2024, востаннє на 90 діб Указом Президента України №27/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4221-IX від 15.01.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З огляду на це суд правильно вказав, що з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому суд слушно зауважив, що зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вона порушила, а також чи винувата особа у їх вчиненні.

Згідно положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Враховуючи Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022 (далі Положення), правильним є твердження суду першої інстанції, що у даній спірній ситуації, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно і особи, яка тимчасово виконує його обов`язки.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 21.12.2024 позивачу під підпис роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і завчасно повідомлено про розгляд справи 26.12.2024.

Також у матеріалах справи не містять докази, які б підтверджували порушення відповідачем порядку розгляду справи, а саме її розгляд без присутності позивача.

Порядок перевірки військово-облікових документів та вручення військовозобов`язаним повісток в особливий період регулюється «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядок).

Згідно п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Перевірка чинності повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проводиться шляхом зчитування QR-коду за допомогою технічних засобів, які дають змогу відтворити відомості, зазначені у повістці, у тому числі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням мобільного додатка. Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому числі роздруковані), та повістки, оформлені на бланку, мають однакову юридичну силу (п. 41-1, 41-2 Порядку).

З огляду на це суд правильно вказав, що зазначеним Порядком врегульований порядок оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи вважається днем отримання такого поштового відправлення (повістки).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Копія повістки №281738 від 04.10.2024, що наявна в матеріалах справи, відповідає формі електронної повістки, встановленій у додатку №1 до Порядку, містить всі необхідні реквізити, зазначені у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як уже згадувалось вище, описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення 411, та рекомендованим повідомленням про вручення цього поштового відправлення, копією його конверта, підтверджується відправка позивачу повістки №281738 від 04.10.2024 на адресу, яку він вказав уточнивши свої дані та зазначив у позовній заяві.

Зазначене поштове відправлення повернуте без вручення 10.10.2024, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому суд слушно зауважив, що військовозобов`язаний вказавши адресу місця проживання під час уточнення облікових даних, повинен отримувати направлені йому на цю поштову адресу повідомлення. Відмова від отримання чи не вжиття заходів для отримання надісланих на цю адресу повідомлень, у тому числі повісток, не може вважатися добросовісною поведінкою, та не може слугувати підставою для звільнення від адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене правильним є висновок про належне оповіщення позивача, у спосіб встановлений у пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних 14.10.2024 на 11.00 год.

Крім того суд правильно врахував, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Отже, у позивача існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, а невиконання цього обов`язку буде порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22, та абз. 7. ч. 3 ст. 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідно становитиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Оскільки в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач, будучи належним чином оповіщеним, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.10.2024 на 11.00 год, порушив абз. 7 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк), то суд дійшов підставного висновку, що відповідач вірно вказав нормативно-правовий акт, номер статті, та абзац, яким передбачено обов`язок позивача з`явитись за повісткою. Процитував суть цього обов`язку - «у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк», однак допустив неточність у номері частини цієї статті, зазначивши про порушення абз. 7 ч. 1, хоча процитована ним норма міститься у абз. 7 ч. 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зазначене вище не спростовує порушення позивачем обов`язку з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце визначені в повістці, що зазначений у ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та є опискою.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №459/1801/17 (адміністративне провадження №К/9901/21710/18).

Зазначене вище свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова прийнята без порушень ст. 19 Конституції України та на підставі вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою, відтак підстав для задоволення позову не має.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, такі відповідають обставинам справи, рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2025 року у справі № 159/391/25 - без змін.

Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 09.04.25