Справа № 420/4500/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4500/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1) від 10 лютого 2025 № 23 «Про часткову відмову в проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 31 січня 2025 року позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі - 245 078 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн., що становить - 70 (сімдесят) відсотків від суми суддівської винагороди, вказаної у довідці Одеського апеляційного суду від 31 січня 2025 року № 06-27/17/2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої суддівська винагорода судді ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначена з врахуванням встановленого станом на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., і відповідно до наданого розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить всього - 30 (тридцять) років 2 (два) місяці 7 (сім) днів); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-2) здійснити виплату судді у відставці ОСОБА_1 призначеного з 31 січня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, згідно рішення по даній справі, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі - 245 078 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн., мотивуючи це тим, що він звернувся із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проте йому під час його призначення безпідставно не було враховано до стажу судді період строкової служби в армії, половину строку навчання у ВУЗі, 3 року роботи за фахом юрисконсультом до призначення на посаду судді, та проведений розрахунок пенсії без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» від якого вираховується базовий розмір посадового окладу судді.

Ухвалою від 24.02.2025 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.02.2025 року від представника відповідача-2 до суду надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, передбачений у ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402^Ш, зводиться до виплати довічного грошового утримання у відповідному розмірі, що не є тотожним порядку призначення таких виплат у конкретному розмірі. Відповідно до вимог частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», базовий розмір посадового окладу судді встановлюється з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 (надалі - Порядок № 3-1).

Відповідно до п. 1-4 Розділу IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Про наявність правових підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, винагороди працюючого судді Конституційного Суду України) Пенсійний фонд України повідомляється Конституційним Судом України, Верховним Судом, Вищим судом з питань інтелектуальної власності, Вищим антикорупційним судом - щодо суддів цих судів, Державною судовою адміністрацією України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, судів, що перебувають в процесі ліквідації, у місячний строк з дня виникнення таких підстав. Передбачені наведеним вище Порядком №3-1 підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання Позивача були відсутні станом на дату звернення Позивача з заявою у 2025 році. Посилається на ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022-2025 роки яким визначений прожитковий мінімум для працездатних осіб який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102грн., тобто після 18.02.2020 року змін розміру складових суддівської винагороди не відбулось.

04.03.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

18.03.2025 року від відповідача-1 до суду надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав аналогічних у відзиві відповідача-2.

28.03.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 03.02.2025 року звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до якої додав копію трудової книжки, Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Рішення Вищої ради правосуддя від 28.01.2025 року №122/о/15-25 та інше.

Вказана заява за принципом екстериторіальності була передана для вирішення до ГУ ПФУ у Київській області .

Рішенням відповідача-1 від 10.02.2025 року позивачу відмовлено в проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, з підстав того, що статтею 7 ЗУ «Про державний України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді становить 2102грн., отже зміни розміру складових суддівської винагороди судді який працює на відповідній посаді з 01.01.2025 року не відбулись.

Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду з позовом.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 25 квітня 2002 року №383/2002 Про призначення суддів ОСОБА_1 призначений на посаду судді Ренійського районного суду Одеської області строком на п`ять років.

Наказом начальника Управління юстиції в Одеській області від 07 травня 2002 року №187-ос Про призначення суддів місцевих суддів Одеської області ОСОБА_1 зараховано до штату Ренійського районного суду Одеської області з 08 травня 2002 року, встановивши оклад згідно штатного розпису.

Згідно Постанови Верховної ради України від 20 березня 2008 року № 237-VІ Про обрання суддів, ОСОБА_1 був обраний безстроково на посаду судді апеляційного суду Одеської області.

Наказом голови апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2008 року №52-ос ОСОБА_1 зарахований до штату апеляційного суду Одеської області.

Згідно з Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах було ліквідовано апеляційний суд Одеської області та утворено Одеський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Одеську область, з місцезнаходженням у місті Одесі.

28 грудня 2018 року рішенням Вищої ради правосуддя №4059/0/15-18 Про переведення судді апеляційного суду Одеської області Заїкіна А.П. на посаду судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 переведено на посаду судді до Одеського апеляційного суду.

Наказом в.о. голови Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року № 6-ос Про зарахування на посаду ОСОБА_1 ОСОБА_1 був зарахований до штату Одеського апеляційного суду, з окладом згідно діючого законодавства.

З 03 січня 2019 року розпочав роботу новоутворений Одеський апеляційний суд, в якому позивач працював до 30.01.2025 року та наказом голови Одеського апеляційного суду №26-ос відрахований зі штату суду у відставку у зв`язку із Рішенням Вищої ради правосуддя від 28.01.2025 року №122/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

Згідно довідки Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду №06-27/17/2025 від 31.01.2025 року станом на 30 січня 2025 року суддівська винагорода позивача яка враховується при призначенні /перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 350112,50грн. у т.ч. посадовий оклад -189250грн., доплата за вислугу років 113550грн., доплата за науковий ступінь 28387,50грн., доплата за роботу що передбачає доступ до державної таємниці 18925грн.

Згідно із записами у трудових книжках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 із 26 серпня 1985 року до 08 травня 2002 року ОСОБА_1 працював на посадах юрисконсульта в колгоспі «Правда» Татарбунарського району Одеської області, КСП «Струмок» і КСП «Росія» Татарбунарського району Одеської області, а також у Сільськогосподарському закритому акціонерному товаристві «Струмок» Татарбунарського району Одеської області. Також в період з 14.04.1978 по 05.05.2980 р. проходив строкову службу в лавах Радянської армії, з 01.09.1980р. по 01.07.2985р. навчався в Одеському державному університеті.

Та згідно Рішення Вищої ради правосуддя №122/0/15-25 від 29.01.2025 року загальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 30 років 2 місця 7 днів.

Джерела права та висновки суду.

Згідно із частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

В силу ч.1 ст.116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із ч.1 ст.137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

В силу ч.2 ст.137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На момент обрання позивача вперше на посаду судді, а саме суддею Ренійського районного суду Одеської області і, діяв Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862 «Про статус суддів», ч.1 ст.7 якого встановлювалось, що суддею може бути обраний громадянин України, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менше трьох років.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з пунктом 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими, зокрема і Законом України № 2862.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перед призначенням вперше на посаду судді мав повні три роки в галузі права, а саме: із 26 серпня 1985 року до 08 травня 2002: року ОСОБА_1 працював на посадах юрисконсульта в колгоспі «Правда» Татарбунарського району Одеської області, КСП «Струмок» і КСП «Росія» Татарбунарського району Одеської області, а також у Сільськогосподарському закритому акціонерному товаристві «Струмок» Татарбунарського району Одеської області.

абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду но набрання чинності цим Законом, зберігають визначений стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді Ренійського районного суду Одеської області ( 07 травня 2002 року) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону У країни від 15 грудня 1992 року № 2862-ХП «Про статус судців» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового, утримання, за умови роботи на посаді судді, не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування до стажу роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545,

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не Менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453- VI), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, у; За правилами, передбаченими, абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до диплома серії НОМЕР_3 від 25 червня 1985 року та запису у трудовій книжці НОМЕР_4 у період з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1985 року позивач навчався за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім.: І.І. Мечникова. Половина цього періоду становить - 2 (два) роки 4 (чотири) місяці 27 (двадцять сім днів), які мають бути зараховані до стажу роботи на посаді судді.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову Службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2397- VIII від 05.04.2018 р.), час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної Служби. Відповідно до відомостей, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_5 та військовому квитку офіцера запасу Збройних Сил СРСР серії ВП №181918 у період з 14.04.1978 року по 21.04.1980 року позивач проходив строкову військову службу в лавах збройних сил, що становить - 2 (два) роки 7 (сім) днів, які мають також бути зараховані до стажу роботи на посаді судді.

Також відповідачем-1 неправомірно прийнято рішення про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, так як позивач не звертався до відповідачів із заявою про проведення перерахунку, тоді як позивач звернувся вперше 03.02.2025 року із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та раніше йому вона не призначалась, а тому ні якого перерахунку бути не могло, що свідчить про поверхневий розгляд заяви позивача.

Щодо розміру посадового окладу судді та суд зазначає наступне.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

За наведеного правового регулювання, доводи відповідачів про те, що статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, а тому, підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок про суддівську винагороду, в яких визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 01 січня 2025 року - 3028 грн, є безпідставними та необґрунтованими.

Доходячи вказаних висновків відповідачами не враховано, що Закон про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.

Конституція України не надає Закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Також помилково не враховано сталу та послідовну практику Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 року у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 року у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 року у справі № 400/4904/21, від 24.07.2023 року у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 року у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 року у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 року у справі № 240/3795/22, від 13.09.2023 року у справі № 240/44080/21, від 21.09.2023 року у справі № 380/25627/21).

Зокрема, Верховний Суд сформулював такі правові висновки:

- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зміна Законом України Про Державний бюджет України складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Підсумовуючи викладене, доводи відповідачів про необхідність застосування положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», які визначають прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, та відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, в якій визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2025 року - 3028 грн, ґрунтуються на помилковому застосуванні наведених законодавчих норм та суперечать усталеній практиці Верховного Суду.

Інших підстав для відмови в оскаржуваному рішенні не наведено.

Таким чином, рішення пенсійного органу про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог зобов`язати відповідача-1 призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі - 245 078 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн., що становить - 70 (сімдесят) відсотків від суми суддівської винагороди, вказаної у довідці Одеського апеляційного суду від 31 січня 2025 року № 06-27/17/2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату судді у відставці ОСОБА_1 призначеного з 31 січня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, згідно рішення по даній справі, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі - 245 078 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн., то суд враховує, що позивачу ще не призначалось довічне грошове утримання судді у відставці, а тому підстав вважати, що при її призначенні відповідачем-1 буде призначена інша сума та вона не буде виплачена з 01.02.2025 року відповідачем-2 матеріали справи не містять, а тому це є вимогами на майбутнє, тоді як судом захищаються порушені права, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Тому суд вважає необхідним для поновлення порушених прав позивача задовольнити позовні вимоги шляхом -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про призначення з 31 січня 2025 року ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді виходячи із суми суддівської винагороди, вказаної у довідці Одеського апеляційного суду від 31 січня 2025 року № 06-27/17/2025 про суддівську винагороду визначену із врахуванням встановленого станом на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., і відповідно до наданого розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить всього - 30 (тридцять) років 2 (два) місяці 7 (сім) днів).

Таким чином суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено законність оскаржуваного рішення, що має наслідком задоволення позовних вимог в частині його скасування.

Щодо прохання позивача допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 31 січня 2025 року щомісячне довічне грошове утримання судді у підставці в розмірі - 245 078 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн., що становить - 70 (сімдесят) відсотків від суми суддівської винагороди, вказаної у довідці Одеського апеляційного суду від 31 січня 2025 року № 06-27/17/2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання 'судді у відставці, згідно якої суддівська винагорода судді ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначена: з врахуванням встановленого станом на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., і відповідно до наданого розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного 'грошового утримання судді у відставці, який становить всього 30 (тридцять) років 2 (два) місяці 7 (сім)днів; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду. України щ Одеській області здійснити виплату судді у відставці ОСОБА_1 призначеного з 31 січня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, згідно рішення по даній справі, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі - 245 078 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн. то воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов?язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення:

1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті;

2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства;

4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Водночас, зміст позовних вимог, про обґрунтованість яких суд дійшов висновку під час розгляду, та спосіб відновлення порушеного права позивача носять зобов`язальний характер і не стосуються безпосереднього стягнення з відповідача конкретної суми виплат.

Суд зазначає, що негайно виконуються рішення суду при присудженні виплати конкретно визначеної суми, що не має місця в даному випадку, оскільки передумовою для виплати коштів є їх обрахунок.

З огляду на те, що в даному випадку судом вирішено питання щодо прийняття рішення про призначення позивачу довічного грошового утримання судді, а суми такого утримання попередньо на даний час нараховано не було, відсутні підстави для допущення даного судового рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, яка ще не визначалась.

Враховуючи те, що позивач при звернені до суду сплатив судовий збір згідно квитанції №9369-53-88-2358-1753 від 12.02.2025 року на суму 1211,20грн, та те що неправомірне рішення прийняте відповідачем-1, то саме з ГУ ПФУ у Київській області підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10 лютого 2025 № 23 «Про часткову відмову в проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про призначення з 31 січня 2025 року ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді виходячи із суми суддівської винагороди, вказаної у довідці Одеського апеляційного суду від 31 січня 2025 року № 06-27/17/2025 про суддівську винагороду визначену із врахуванням встановленого станом на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., і відповідно до наданого розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить - 30 (тридцять) років 2 (два) місяці 7 (сім) днів).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна. 83) .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, Київська область, 08500) .

Суддя Е.А.Іванов