Справа № 300/6437/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6437/23 пров. № А/857/13980/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року у справі №300/6437/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 17.07.2023 № Ф-11955-0919,

суддя у І інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі також відповідач), за змістом позовних вимог якого, просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 17.07.2023 № Ф-11955-0919 про сплату боргу недоїмки на загальну суму 34113,24 грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2023 №Ф-11955-0915 про сплату боргу недоїмки на загальну суму 34113,24 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу від 28.08.2024 року в якому заперечує викладені у апеляційній скарзі твердження, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи про те, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Івано-Франківській області з 2008 року.

Як свідчать матеріали справи, підприємницьку діяльність ОСОБА_1 припинено за її власним рішенням 31.08.2017.

Таким чином, в період з 2008 по 2017 згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебувала в статусі фізичної особи-підприємця.

За наслідком розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.12.2021 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2021 за № 00/11316/2410 та наданих документів, листом за № 477/Б/99-00-06-02-01-09 Державна податкова служба України, повідомила, що скаржником належним чином не виконувались вимоги ст. 9 Закону № 2464, а саме - єдиний внесок за залишками, переданими Пенсійним фондом України: IV квартал 2013 року; 2013 рік; І - IV квартали 2014 року; 2015 рік та І квартал 2017 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, у зв`язку з чим ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.12.2021 № 00/11316/2410. Однак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки винесене не за встановленою формою, що є порушенням п. 2 розділу VII Інструкції. Водночас зазначено, що дане порушення не скасовує суму штрафної санкції та пені по суті. Орган ДПС вирішив рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.12.2021 № 00/11316/2410 ГУ ДПС в Івано-Франківській області скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 15.12.2021 - задовольнити частково. Зобов`язати ГУ ДПС в Івано-Франківській області винести та направити нове рішення з урахуванням вищевикладеного, згідно вимог чинного законодавства.

20.01.2022 Головним управління Головному управлінням ДПС в Івано-Франківській області сформовано нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-1100-0904 на загальну суму 34113,24 грн, яка складається із визначених сум штрафу 1566,46 грн та пені 32546,78 грн.

За наслідком розгляду скарги ОСОБА_1 від 31.01.2022 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2022 за № Ф-1100-0904 та наданих документів, листом за № 2620/5/99-00-06-02-01-09 Державна податкова служба України, повідомила, що згідно даних інтегрованої картки платника, загальна сума заборгованості, станом на 31.12.2021, становила 34113,24 грн та на підставі цих даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2022 за № Ф-1100-0904. Поряд з цим, 21.02.2022 контролюючим органом проведено коригування даних інтегрованої картки платника, у зв`язку з чим, сума боргу, визначена в оскаржуваній вимозі не обліковується. Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2022 № Ф-1100-0904 ГУ ДПС в Івано-Франківській області вважається відкликаною, предмет оскарження відсутній.

В подальшому, контролюючим органом повторно сформовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені та несплату єдиного внеску від 22.02.2022 за № 00/1292/2410 в загальній сумі 35879,15 грн, з них: за період з 21.01.2012 до 31.12.2014 штраф у розмірі 1597,60 грн, за період з 21.01.2015 до 08.02.2019 штраф у розмірі 1734,77 грн. та наражувано пеню у розмірі 32546,78 грн.

ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено в автоматичному режимі вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2023 № , відповідно якої, заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становила 34113,24 грн.

За наслідком розгляду скарги ОСОБА_1 від 01.08.2023 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2023 за № Ф-11955-0919, листом від 24.08.2023 за № 24545/6/99-00-06-02-01-06 Державна податкова служба України, повідомила, що згідно даних інтегрованої картки платника, загальна сума заборгованості, станом на 30.06.2023, становить 34113,24 грн, яка виникла у зв`язку з несплатою узгоджених сум штрафних санкції та пені, згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 22.02.2022 № 00/1292/2410, яке не оскаржувалося в порядку і спосіб визначений чинним законодавством. На підставі цих даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2023 № Ф-11955-0919, відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, керуючись пунктом 2 розділу ІХ Порядку розгляду податковим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та вкладення штрафу, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308 зі змінами, вирішив вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2023 № Ф-11955-0919 ДПС в Івано-Франківській області залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи підтверджують про те, що рішенням від 14.01.2022 за № 477/Б/99-00-06-02-01-09 Державна податкова служба України частково задоволила скаргу ОСОБА_1 , зокрема, скасувала рішення про застосування штрафних санкцій від 03.12.2021 за № 00/11316/2410 ГУ ДПС в Івано-Франківській області та зобов`язало ГУ ДПС в Івано-Франківській області винести та направити нове рішення з урахуванням вимог чинного законодавства.

Державна податкова служба України у вищезгаданому листі зазначила, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 03.12.2021 за № 00/11316/2410 підлягає скасуванню, оскільки винесене не за встановленою формою, що є порушенням п.2 розділу VІІ Інструкції, однак не скасовує суму штрафних санкцій та пені по суті.

В подальшому, Головним управлінням державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, на вимогу Державної податкової служби України, винесено нове рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 00/1292/2410 від 22.02.2022 у розмірі 32546,78 грн. пені та 3332,37 штрафних санкцій.

Дане рішення отримане позивачем 05.03.2022, що підтверджується особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

При цьому суд зазначає, що вказане рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачем до ДПС України та в судовому порядку не оскаржувалось. Водночас, ОСОБА_1 не надала суду доказів сплати штрафу та пені, застосованих рішенням від № 00/1292/2410 від 22.02.2022. Оскільки, як вважав суд першої інстанції, позивач не сплатив штрафні санкції та нараховану пеню, Головним управління ДПС в Івано-Франківській області правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11955-0919 від 17.07.2023 на суму 34113,24 грн., яка направлена позивачу у встановленому порядку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

До вказаного Закону з 01.01.2017 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 7 Закону № 2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п.п.2, 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частина 8 стаття 9 Закону України № 2464-VI).

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до положень частини першої-четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20.04.2015 р. № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Інструкція № 449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.

Згідно із розділом VI Інструкції № 449 передбачено Порядок стягнення заборгованості з платників, яким передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абзаців 2-4 пункту 2 Розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пункт 3 Розділу VI Інструкції № 449 встановлює, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Положеннями пункту 6 Розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

Згідно з пунктом 7 Розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, то орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості, яка існує на таку дату, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Державна податкова служба України у вищезгаданому листі зазначила, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 03.12.2021 за № 00/11316/2410 підлягає скасуванню, оскільки винесене не за встановленою формою, що є порушенням п.2 розділу VІІ Інструкції, однак не скасовує суму штрафних санкцій та пені по суті.

В подальшому, Головним управлінням державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, на вимогу Державної податкової служби України, винесено нове рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 00/1292/2410 від 22.02.2022 у розмірі 32546,78 грн. пені та 3332,37 штрафних санкцій.

Дане рішення отримане позивачем 05.03.2022, що підтверджується особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

При цьому суд зазначає, що вказане рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачем до ДПС України та в судовому порядку не оскаржувалось. Водночас, ОСОБА_1 не надала суду доказів сплати штрафу та пені, застосованих рішенням від № 00/1292/2410 від 22.02.2022.

У той же час, суд зазначає, що перевірка правомірності прийнятих ГУ ДФС в Івано-Франківській області рішень не охоплена даним спором (не є предметом позову). Відтак, позивач має встановлений як Конституцією так і Податковим кодексом України, обов`язок сплатити нараховані штраф та пеню, як таких, що набули статусу податкового боргу, звісно ж за умов, якщо зазначене рішення не буде скасоване у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки позивач не сплатив штрафні санкції та нараховану пеню, Головним управління ДПС в Івано-Франківській області правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11955-0919 від 17.07.2023 на суму 34113,24 грн., яка направлена позивачу у встановленому порядку.

При цьому посилання позивача на те, що оскаржувана податкова вимога є протиправною з огляду на те, що скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.01.2022 за № Ф-1100-0904, суд відхиляє, оскільки вважає, що скасування вимоги з формальних підстав наслідково не свідчить про відсутність боргу у платника податку.

Щодо покликань позивача на процедурні порушення, допущені податковим органом при прийнятті оскаржуваної вимоги, суд наголошує на тому, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта робить його неправомірним та є підставою для скасування. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 300/6437/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник