Справа № 600/5163/24-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5163/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Державної податкової служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2411-UA0080963 від 03.06.2024 р., відповідно до якого нараховано податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік в розмірі 30186,85 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2411-UA0080963 від 03.06.2024 р., відповідно до якого нараховано податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік в розмірі 30009,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що оскаржуваними рішеннями йому протиправно визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач вважає, що вказані рішення прийняті відповідачем з порушенням п. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України у зв`язку із тим, що нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, оскільки належить до будівель сільськогосподарського призначення. Нерухоме майно використовується в господарській діяльності позивача для задоволення власних потреб, а саме позивач вирощує яблука, а надлишок реалізує на ринку, що безпосередньо пов`язано з веденням особистого селянського господарства.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач є платником податку на майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до положень підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, і оскільки позивачем жодним чином не доведено наявність у нього статусу сільськогосподарського товаровиробника і на підтвердження вказаного твердження не надано достовірних та достатніх доказів як виготовлення, так і реалізації сільськогосподарської продукції. До того ж наявність у користуванні та у власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не свідчить про їх використання позивачем у власній сільськогосподарській діяльності та одночасно не наділяє позивача статусом сільськогосподарського товаровиробника.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 01.08.2014 року №1304 позивачеві на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 895.8 (овочесховище, А-1) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 27.02.2009 року №646 позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 901,1 (літ А- корівник) за адресою: АДРЕСА_2 .

Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області ОСОБА_1 в автоматичному режимі було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та 24.10.2023 р. сформовано податкові повідомлення-рішення по об`єктах нежитлових будівель форми "Ф":

- №0-2411-UA0080963 від 03.06.2024 р., відповідно до якого нараховано податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік в розмірі 30186,85 грн.;

- №0-2411-UA0080963 від 03.06.2024 р., відповідно до якого нараховано податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік в розмірі 30009,30 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Об`єктами житлової нерухомості є будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки. Будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, а також їх складові частини, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (п.п. 14.1.129, 14.1.129.1 п. 14.1. ст. 14 ПК України)

Відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів - платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, база оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки визначається на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або оригіналів документів платника податків, які підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна.

За приписами ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Положеннями п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як визначено п.п. "ж" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України - не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, виходячи із системного тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "А" до "Л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу сільськогосподарські товаровиробники.

Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.

Враховуючи вищезазначене, cуд зазначає, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власної виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції". Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Так, Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів", підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у в постановах від 26.11.2020 року по справі № 560/168/19, від 16.12.2021 року по справі №160/9061/20.

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, аналіз вказаних норм законодавства регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника як юридичної особи чи фізичної особи, які здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції.

Вирішуючи даний, суд виходить з того, що застосування пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов,

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою),

- об`єкт нерухомості (будівля,споруда) віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 01.08.2014 року №1304 позивачеві на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 895.8 (овочесховище, А-1) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 27.02.2009 року №646 позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля загальною площею (кв.м.): 901,1 (літ А- корівник) за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Акту обстеження нежитлової будівлі (корівника літ.А-1) по АДРЕСА_3 №б/н від 26.07.2024 складеного комісією у складі заступника Клішковецького сільського голови (голова комісії) Сапогівського А.М., спеціаліста І категорії відділу земельних відносин та комунальної власності Клішковецької сільської ради (секретар комісії), начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Клішковецької сільської ради, член комісії та депутата Клішковецької сільської ради Бобик Т.В. (член комісії), яка належить гр. ОСОБА_1 на правах приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 27.02.2009 року та Витягу про реєстрацію. права власності на нерухоме майно номер: 2343234 від 29.07.2009 р. при огляді встановлено, що нежитлова будівля (корівника літ. А-1) загальною площею 901,1 кв. м знаходяться в задовільному стані та використовуються ОСОБА_1 для зберігання сільськогосподарської техніки та продукції сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Акту обстеження нежитлової будівлі (овочесховища літ. А-1) по АДРЕСА_4 №б/н від 26.07.2024, яка належить гр. ОСОБА_1 на правах приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.08.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер: 25067970 від 01.08.2014 р. при огляді встановлено, що нежитлова будівля (овочесховище літ А-1) по АДРЕСА_4 находяться в задовільному стані та використовуються ОСОБА_1 для зберігання сільськогосподарської техніки та продукції сільськогосподарського виробництва.

Згідно довідки №90 від 16.01.2025 р. виданої Клішковецькою сільською радою Дністровського району Чернівецької області, вбачається, що позивач дійсно являється членом особистого селянського господарства та у використанні має земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до доданих до матеріалів державних актів, договорів купівлі-продажу витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві власності позивачу та членам його сім`ї належать земельні ділянки:

- земельна ділянка (кадастровий номер №:06:003:0210), площею 0,6159 га, яка знаходяться в межах села Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_1 ;

- земельна ділянка (кадастровий номер №:06:003:0203), площею 0,62 га, яка знаходяться в межах села Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_1 ;

- земельна ділянка, площею 0,72 га, яка знаходяться в межах села Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_2 ;

- земельна ділянка, площею 0,71 га, яка знаходяться в межах села Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_3 ;

- земельна ділянка, площею 0,62 га, яка знаходяться в межах села Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_4 ;

З аналізу вищенаведених документів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським виробником, оскільки являється членом особистого селянського господарства та у використанні має земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заключенням спеціаліста Чернівецької торгово-промислової палати Акульонка В.П. №В-261/2 від 13.03.2025 року в результаті проведеного дослідження визначено, що код нежитлової будівлі (овочесховище літ А-1) по вул. Лісовій, 1-А в с. Клішківці 1271 нежитлові сільськогосподарські будівлі.

Заключенням спеціаліста Чернівецької торгово-промислової палати Акульонка В.П. №В-261/2 від 13.03.2025 року в результаті проведеного дослідження визначено, що код нежитлової будівлі (будівля корівника літ -А), що знаходиться за адресою: вул. 40-річчя перемоги, буд 84-Г, с. Клішківці, Хотинський район, Чернівецька обл. 1271 нежитлові сільськогосподарські будівлі.

Відповідно до Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Суд приходить до переконання, що усі наведені вище документи свідчать про те, що належні на праві власності позивачу, нежитлові будівлі використовуються для ведення фермерського господарства, а саме для зберігання сільськогосподарської продукції та для зберігання сільськогосподарської техніки, що необхідна для обробки садів, для ремонту сільськогосподарської техніки, для зберігання пального та іншого с/г інвентарю.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Разом з цим, в документах, що підтверджують право власності позивача на об`єкти нерухомості, такі відомості не відображені.

Водночас, на підставі заключення спеціаліста, встановлено, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

На користь такого висновку свідчить також аналіз функціонального призначення об`єктів нерухомості, за адресами АДРЕСА_3 №б/н від 26.07.2024 р. (корівника літ.А-1), вул. Лісовій, 1-А в с. Клішківці №б/н від 26.07.2024 р. (овочесховища літ. А-1)

Варто зауважити, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язку отримати від Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000.

Відповідно до довідки №(02-06)281 від 12.03.2025 року виданої Клішковецькою сільською радою ОСОБА_1 , встановлено, що відомості про передачу в лізинг та позику нежитлової будівлі, (овочесховище) по АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі (корівник) по АДРЕСА_3 у Клішковецькій сільській раді відсутні.

Також Клішковецька сільська рада у довідці №(02-06)281 від 12.03.2025 року зазначила, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №417419969 від 12.03.2025 року відомості про перебування нежитлової будівлі (овочесховище) по АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі (корівник) по вул. 40-річчя Перемоги, 84-г, с.Клішківці Дністровського району Чернівецької області в оренді відсутні.

Отже, позивач надав достеменні докази на підтвердження факт безпосереднього використання ним як сільськогосподарського виробника вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності.

Відповідач не довів, що позивач впродовж 2023 року використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.

Суд приходить до висновку, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Згідно із частиною 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, враховуючи встановлені у справі обставини, оцінивши надані сторонами докази в підтвердження обґрунтування власних доводів, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд не бере до уваги, оскільки вони спростовується обставинами встановленими під час розгляду справи по суті.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем понесено судові витрати (судовий збір) у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 160/2211/19.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано: договір про надання правничої допомоги №25/2024 від 18.09.2024 р.; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги; акт приймання - передачі наданої правничої допомоги; копію квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 6000 грн;

Як вбачається з договору про надання правничої допомоги фіксований гонорар адвоката становить 6000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання - передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правничої допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 6000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу не є співмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 4000,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням форми «Ф»

№0-2411-UA0080963 від 03.06.2024 р., податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік в розмірі 30186,85 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням форми «Ф» №0-2411-UA0080963 від 03.06.2024 р., податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік в розмірі 30009,30 грн

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області судові витрати - судовий збір в сумі 1211,20 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби України в Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, Код ).

Суддя І.В. Маренич