Справа № 140/9087/24
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

10 квітня 2025 року

м. Київ

справа №140/9087/24

адміністративне провадження №К/990/12793/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До Верховного Суду 26.03.2025 через підсистему "Електронний Суд" надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права.

Скаржник зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не виплатило йому заборгованість пенсії у розмірі 100 691,09 грн, у зв`язку з чим він звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із відповідною позовною заявою для захисту своїх прав.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позов подано щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 у справі № 140/3301/24. Відповідно, дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Суд роз`яснив, що позивач може звернутися із заявою в порядку, встановленому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак скаржник вважає, що зазначені висновки є неправомірними та такими, що порушують право позивача на належний судовий захист

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої та третьої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Касаційна скарга направлена до Верховного Суду через підсистему "Електронний Суд" 26.03.2025, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

В касаційній скарзі скаржник заявляє клопотання про поновлення строку касаційного оскарження судових рішень, в якому вказує, що первинна касаційна скарга була подана в межах строку касаційного оскарження. Проте ухвалами Верховного Суду від 11.02.2025 та від 21.03.2025 касаційні скарги було повернуто особі, яка її подала.

Скаржник також наголошує, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права на повторне звернення до суду касаційної інстанції. Скаржник виявив добросовісне ставлення до реалізації свого права на касаційне оскарження та вжив усіх можливих заходів для усунення недоліків, що стали підставою для повернення касаційної скарги. Враховуючи, що процесуальні строки на касаційне оскарження були дотримані як при первісному зверненні, так і при повторному поданні скарги, а також що всі недоліки були усунуті, позивач просить поновити строк на касаційне оскарження.

Надавши оцінку обґрунтуванню клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, Верховний Суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Верховний Суд наголошує, що багаторазове повернення касаційної скарги не означає можливість повторного звернення до суду касаційної інстанції у будь-який час після такого повернення, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Також колегія суддів зауважує, що недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги, у зв`язку з чим вперше та вдруге подані касаційні скарги ухвалами Верховного Суду від 11.02.2025 та від 21.03.2025 були повернуті, за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну та не надає особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судових рішень.

Слід зазначити, що встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.

Таким чином, наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, а тому скаржнику слід навести інші поважні підстави пропуску строку на касаційне оскарження та надати докази на їх підтвердження.

Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду касаційної скарги на ухвалу суду сума судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, становить 2422,40 грн (3028,00 *0,8).

Скаржником не надано доказу сплати судового збору, у зв`язку із чим вказаний недолік підлягає усуненню.

У касаційній скарзі скаржник повторно заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування цього клопотання він зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд має право за клопотанням сторони, враховуючи її майновий стан, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі. Таке рішення може бути прийняте за умов, що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав або відшкодування шкоди здоров`ю.

Заявник зазначає, що предметом позову у справі № 140/9087/24 є захист соціальних прав ОСОБА_1 як пенсіонера, якому Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області заборгувало виплату пенсії за період з 23.12.2023 по 31.07.2024 у розмірі 100 691,09 грн.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону, суд має право зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Враховуючи, що предметом позову у справі № 140/9087/24 є захист соціальних прав ОСОБА_1 як пенсіонера, який стягує заборгованість з пенсійних виплат, скаржник вважає, що ці обставини є достатніми підставами для звільнення від сплати судового збору.

Вирішуючи клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору, Суд виходить із такого.

За змістом частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, у разі, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Колегія суддів не бере до уваги як доказ неспроможності сплати судового збору подані скаржником довідку про заборгованість з пенсійних виплат та довідку про доходи за період з серпня 2024 року по березень 2025 року, оскільки, відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», доказом неможливості сплати судового збору може бути довідка податкового органу про доходи за попередній календарний рік (2023 рік), а також довідка органу Пенсійного фонду України про розмір фактично виплаченої пенсії за той самий період.

Суд касаційної інстанції неодноразово наголошував скаржнику, повертаючи раніше подані касаційні скарги з підстав несплати судового збору, що належним доказом для звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним майновим становищем є обов`язкова умова, за якої розмір судового збору повинен перевищувати 5 відсотків річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Проте, заявник, подаючи втретє касаційну скаргу та заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, не надає належних доказів, що позбавляє суд можливості належним чином оцінити фінансовий стан скаржника.

Отже, для можливості звільнення скаржника від сплати судового збору, заявнику необхідно надати докази, які свідчать про його майновий стан за попередній календарний рік.

Оскільки обставини, які зазначив скаржник, відповідно до вказаних статей Закону України "Про судовий збір", не є умовою для звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру, Суд не вбачає правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору чи зменшення його розміру.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну ОСОБА_1 слід залишити без руху та встановити десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання інших доказів поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, а також документ, що підтверджує сплату судового збору.

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

2. Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зобов`язання вчинити дії.

3. Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

4. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя Т.Г. Стрелець