Справа № 160/34626/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,
30.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач), у якій позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 15.04.2024 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, однак Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області під час перевірки позивача будь-які письмові запити або вимоги про надання копії трудового договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , на адресу позивача не направлялись. Крім цього, пояснення від роботодавця - ФОП ОСОБА_1 стосовно укладеного трудового договору з працівником Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області також не запитувались. Також позивач наголошує, що відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не свідчить про те, що між працівником та роботодавцем не оформлено трудовий договір, оскільки законодавець не пов`язує чинність трудового договору із наявністю відповідного повідомлення. Крім цього позивач наголошує, що він не отримував запрошення на розгляд справи про накладення штрафу. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
16.01.2025 Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що Головне управління ДПС в Дніпропетровській області надіслало відповідачу матеріали фактичної перевірки суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , для прийняття рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про працю. Відповідно до акту (довідки) фактичної перевірки посадовими особами податкового органу встановлено порушення позивачем законодавства про працю в частині використання праці одного найманого працівника продавця ОСОБА_2 без укладання трудового договору. При цьому відповідно до витягу з Веб-порталу ПФУ про Поточний список працівників страхувальника ФОП ОСОБА_1 станом на 05.06.2024 в РЗО відсутня інформація щодо жодного актуального звіту страхувальника за формою Додаток 4 по ЄСВ за останні два роки. Відповідач наголошує, що позивач вчинив допуск працівника до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що є само по собі порушенням законодавства про працю.
21.01.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких було зазначено, що 06.06.2024 на адресу позивача було направлено рекомендований лист, яким його було повідомлено, що за результатами розгляду копії Акта (довідки) фактичної перевірки від 26.04.2024, реєстраційний №1167/04-36-09-02/ НОМЕР_1 прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та запрошено взяти участь у розгляді справи про накладення штрафу та повідомлено, що розгляд справи відбудеться 02.07.2024, однак вказаний лист повернувся на адресу відповідача за закінченням терміну зберігання. На підставі зазначеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
22.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій було підтримано аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
27.01.2025 Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці звернулось до суду із запереченнями на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
26.04.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та складено акт фактичної перевірки №1167/04-36-09-02/ НОМЕР_1 від 26.04.2024, яким, зокрема, встановлено порушення вимог податкового законодавства, законів про працю України в частині несвоєчасного повідомлення органів Державної податкової служби про прийняття працівників на роботу та допущення працівників до роботи без оформлення трудового договору, а саме: у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , допущений працівник до роботи без оформлення трудового договору продавець ОСОБА_2 .
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини 1, 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Відповідно до ст. 21, 23, ч. 1, 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
В умовах спрощеного режиму регулювання трудових відносин, визначеного главою III-Б цього Кодексу, трудовий договір є основним засобом регулювання трудових відносин працівників та роботодавців (власників приватних підприємств), у яких кількість працівників або рівень оплати праці відповідає критеріям, встановленим статтею 49-5 цього Кодексу.
У разі застосування спрощеного режиму регулювання трудових відносин, за взаємною згодою сторін, у трудовому договорі можуть визначатися додаткові права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови припинення або дострокового розірвання договору.
Трудовий договір може бути:
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;
2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;
3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення.
Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу зазначених положень законодавства видно, що за трудовим договором працівник приймається на роботу та включається до штату підприємства для виконання трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, посадою, професією та такому працівнику гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, після завершення роботи трудова діяльність не припиняється та такий працівник підкоряється внутрішньому трудовому розпорядку підприємства.
Відтак, власник підприємства, який використовує найману працю, повинен укласти трудовий договір з працівником.
Суд зазначає, що лише після укладення трудового договору з працівником та повідомлення по це ДПС у встановленому законом порядку особа може бути допущена до роботи.
Без виконання цих умов допуск працівника до роботи забороняється, що прямо визначено статті 24 Кодексу законів про працю України.
Виконання таких вимог законодавства про працю є обов`язковим для усіх підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності та підпорядкування, а також для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю.
Означений висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 18.09.2024 у справі №240/7766/23.
Таким чином, в оскаржуваному рішенні відповідач правомірно дійшов висновку про допуск позивачем одного працівника до роботи без оформлення трудового договору.
Щодо доводів позивача, що він не отримував запрошення на розгляд справи про накладення штрафу, суд зазначає наступне.
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013.
Відповідно до п. 6 Порядку (в редакції на час прийняття) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно із п. 7 Порядку (в тій же редакції) справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Таким чином, право суб`єкта господарювання або роботодавця буди присутнім при розгляді справи кореспондується з обов`язком органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання або роботодавця про розгляд справи. При цьому, справу може бути розглянуто без участі суб`єкта господарювання або роботодавця виключно за умови коли їх було проінформовано про розгляд справи.
У подальшому, до постанови КМУ №509 були внесені зміни постановою КМУ №823 від 21.08.2019. Внесені зміни не визначали обов`язку органу державного контролю у завчасному повідомленні суб`єкта господарювання про розгляд справи про притягнення його до відповідальності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, постанову КМУ №823 визнано протиправною та нечинною.

Отже, у зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі №640/17424/19, діє редакція постанови КМУ №509 до внесення змін постановою КМУ №823.

06.06.2024 Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці складено листа №ПС/3.1./10395-24 про надання інформації, який направлено на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), яким запропоновано надати пояснення та/або зауваження щодо розгляду справи про накладення штрафу за порушення, яке встановлено актом фактичної перевірки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №1167/04-36-09-02/ від 26.04.2024 та повідомлено, що розгляд справи відбудеться 02.07.2024 року о 13:00 год. за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 22, а також запрошено взяти участь у розгляді справи про накладення штрафу.

З копії конверту, яким відправлявся, зокрема, лист №ПС/3.1./10395-24 від 06.06.2024, видно, що вказаний лист повернувся на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із відміткою АТ «УКРПОШТА» «за закінченням терміну зберігання» від 23.06.2024.

Отже відповідачем вчинялись заходи для повідомлення позивача про розгляд зазначеної справи.

При цьому добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.03.2020 у справі №804/1318/18.

З огляду на дотримання відповідачем вимог щодо направлення відповідного повідомлення про розгляд справи, яке повернулось на адресу відповідача у зв`язку із неотриманням його позивачем, відсутності доказів на підтвердження того, що останнім вчинялись дії аби забезпечити належне отримання поштової кореспонденції, та доказів, які б підтвердили протиправну поведінку відповідача, суд робить висновок, що вказані доводи позивача не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Так, аналізуючи вказане, слід зазначити, що порушення прав позивача бути обізнаним про час та місце розгляду справи відносно нього не вплинули та об`єктивно не могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такого розгляду та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення, оскільки судом не встановлено фактичних підстав для скасування оскаржуваної постанови по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд робить висновок про відмову в задоволенні позовної заяви.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, які поніс позивач, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Коксохімічна, буд. 1, м. Дніпро, 49064, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський