Справа № 524/3747/25
Суддя: Мельник Н. П.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/3747/25
Провадження №2-а/524/60/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2025 року місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Костуренка Є.М.,

представника відповідача Департамента патрульної поліції Національної поліції України Коломієць О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим його адвокатом Костуренком Євгеном Миколайовичем, до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Департамента патрульної поліції Національної поліції України Великотрав Дар`ї Юріївни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

31.03.2025 до суду звернувся з адміністративним позовом Челембієнко О.М., поданим його адвокатом, до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Департамента патрульної поліції Національної поліції України Великотрав Д.Ю., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушеннясерії ЕНА № 4331852 від 22.03.2025 про накладення адміністративного стягнення на позивача за частиною 2 ст. 122 КУпАП.

У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.03.2025 стосовно нього поліцейським Великотрав Д.Ю. складена постанова ЕНА № 4331852 від 22.03.2025 про накладення адміністративного стягнення за частиною 2 ст. 122 КУпАП та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, а саме: при увімкненому лівому покажчику повороту, здійснив рух прямо, чим порушив п. 9.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) «несвоєчасне подання попереджувальних сигналів».

Позивач не погоджуюється із зазначеною постановою з таких підстав.

1. Згідно п. 9.4 ПДР подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його ви воісиття запобіжних заходів.

На думку представника позивача, відповідно до оскаржуваної постанови водій притягнутий до відповідальності відповідно до п. 9.4 ПДР за несвоєчасне подання попереджувальних сигналів. Зміст зазначеного правопорушення згідно п. 9.4 ПДР означає подання попереджувального сигналу менше ніж за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними.

У той же час, представник позивача вказує, що оскаржувана постанова містить наступні суть і обставини правопорушення: при увімкненому лівому покажчику повороту, здійснив рух прямо.

Таким чином, на його переконання, зазначено не про невчасне подання попереджувального сигналу, а про його подання, але не здійснення маневру, вказуючи при цьому, що у постанові описана одна дія «увімкнув лівий показник повороту, та здійснив рух прямо», а притягнуто до відповідальності за іншу дію «подання попереджувального сигналу менше ніж за 50-100 м у населених пунктах».

2. Стягнення накладене стосовно ОСОБА_1 за те, що він нібито: «увімкнув лівий показник повороту, та здійснив рух прямо, чим порушив п. 9.4. ПДР - несвоєчасне подання попереджувальних сигналів».

Поліцейський при винесенні постанови не врахував положення п. 9.2 ПДР, згідно якого водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: (а) перед початком руху і зупинкою; (б) перед перестоюванням, поворотом або розворотом.

Визначення поняття перестроювання міститься у п. 1.10 ПДР, згідно якого маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

При цьому зазначає, що ситуація, яка склалася 22.03.2025 з урахуванням відеозапису події з камер патрульних поліцейських, полягає на його думку у такому.

22.03.2025 о 20:31:26 патрульна поліція рухається за автомобілем «ВАЗ 21063» під керуванням ОСОБА_1 .

На відео о 20:21:52 наявний дорожній знак 2.3 «Головна дорога», під ним розміщений дорожній знак 7.8 «Напрямок головної дороги».

Зазначає, що до зміни напрямку, головна дорога містила по одній смузі руху в кожному напрямку і після зміни напрямку головна дорога теж містить по дві смуги руху в кожному напрямку.

Тобто, смуга руху головної дороги повертає на ліво, а отже на думку представника позивача, їдучи прямо, водій здійснює перестроювання з однієї смуги на іншу, а згідно п. 9.2 ПДР повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестоюванням.

З урахуванням чого, вважає, про відсутність в діях водія порушень правил ПДР, просить визнати оскаржувану постанову протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

01.04.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі із призначенням до розгляду.

07.04.2025 до суду від відповідачів надійшли відзиви на адміністративний позов, згідно яких повністю заперечують вимоги, викладені у позовній заяві позивача, просять відмовити у їх задоволенні з наступних підстав.

Пунктами 1.3, 1.9 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

22.03.2025 поліцейським роти №1 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Векликотрав Д.Ю. ухвалена постанова серії ЕНА № 4331852 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за те, що водій цього дня о 20:21 на вул. Чкалова, 192, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , увімкнув лівий покажчик повороту та здійснив рух прямо, чим порушив п.п. 9.4 ПДР. Відеореєстратор 6466, БК 476223, 476221.

Згідно п.п. 9.4 ПДР водій повинен подавати сигнал покажчиком повороту або рукою завчасно до початку маневру з урахуванням швидкості руху, але не менше як за 50- 100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути незрозумілим для інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до коментарів, наведених в ПДР до п.п. 9.4, забороняється подача попереджувального сигналу, якщо він може бути неправильно витлумачений іншими учасниками дорожнього руху. Наприклад, не можна починати подачу попереджувального сигналу перед перехрестям, якщо водій має намір проїхати прямо і зупинитися за ним.

У адміністративному позові представник позивача не заперечує що в місці, дату та час, зазначені в оскаржуваній постанові позивач керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, які повідомили водію про порушення ним ПДР. Також не заперечується представником обставини, викладені у фабулі оскаржуваної постанови.

Проте, представник позивача безпідставно та необгрунтовано вважає, що в діях позивача відсутній склад правопорушення. Представник позивача, в порушення вимог ч. 4 ст. 161 КАС України, не додає до позову жодних належних і допустимих доказів на підтвердження доводів, наведених в адміністративному позові та на обґрунтування позовних вимог. А тому, вважають, що доводи представника позивача не заслуговують на увагу, є необгрунтованими, не можуть слугувати підставою для скасування постанови та звільнення водія від адміністративної відповідальності, мають оцінюватись судом критично, як єдиний спосіб водія уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

09.04.2025, 11.04.2025 у судові засідання з`явились представники позивача адвокат Костуренко Є.М. та відповідача Департамента патрульної поліції Національної поліції України Коломієць О.Ю., які підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, викладених у позові та відзиві відповідно.

Представник відповідача поліцейський роти № 1 БПП в м. Кременчуці УПП у Полтавській області ДПП НП України Великотрав Д.Ю., повідомлена належним чином про дату, час, місце розгляду справи.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3 ст. 268 КАС України).

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мали юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до зазначеного Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Така постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП.

У свою чергу, пунктами 1.3, 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

П. 9.4 ПДР передбачено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

За порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди передбачена відповідальність за частиною 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи судом установлено, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є встановлення факту увімкнення ним лівого покажчика повороту, рухаючись при цьому прямо на ділянці дороги, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку.

Згідно п. п. 1.10, 9.2.б ПДР під маневруванням (маневром) розуміється, зокрема перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч. Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Разом з тим, матеріали справи не містять та не встановлено у судовому засіданні, що водій транспортного засобу «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перестроювання транспортного засобу на зазначеній ділянці дороги, як стверджується йог о представником у позові та у судовому засіданні.

Водій, рухаючись прямо по головній дорозі, включив покажчик повороту, перед дорожніми знаками 2.3 «Головна дорога», 7.8 «Напрямок головної дороги», при цьому продовжуючи рух прямо, чим подав сигнал покажчика повороту, який у цьому коркретному випадку може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Твердження у позові, що при цьому водій здійснив перестроювання, у судовому засіданні підтвердження не знайшли, оскільки водій як рухався в одному напрямку руху по одній смузі дороги, так і продовжив рух у цьому ж напрямку по тій же смузі дороги.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може встановлювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: (1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; (2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Представником відповідача на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення долучений до матеріалів справи відеозаписи факту скоєння адміністративного правопорушення із патрульного автомобіля та процесу розгляду представником патрульної поліції адміністративної справи (додані диски).

Суд, дослідивши відеозапис факту вчинення адміністративного правопорушення, встановив, що дійсно автомобіль, під керуванням позивача, що не спростовувалось та не заперечувалось у позові, відповіді на відзив, а також усних поясненнях, наданих представником позивача у судовому засіданні, рухаючись прямо по головній дорозі, включив покажчик повороту, перед дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога», під яким розміщений дорожній знак 7.8 «Напрямок головної дороги», при цьому продовжив рух прямо. Водій рухаючись в одному напрямку руху по одній смузі дороги, так і продовжив рух у цьому ж напрямку по тій же смузі частини дороги. При цьому, переглядом відеозапису не встановлено факту перестроювання водія транспортного засобу з однієї смуги на іншу смугу.

На переконання суду, у цій дорожній обстановці позивач не повинен був подавати сигнал покажчиками повороту, оскільки останній може бути не зрозумілим для інших учасників руху на виконання вимог п.п. 9.2, 1.10 ПДР.

Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 213, ст. ст. 222, 258 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, у порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення із винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Суд приймає до уваги відсутність у позові, що підтверджено і у судовому засіданні представником позивача, незгоди із процедурою складення постанови про адміністративне правопорушення та розглядом справи.

Щодо зазначення у постанові «увімкнув лівий показник повороту, та здійснив рух прямо», а притягнення водія до відповідальності за іншу дію «подання попереджувального сигналу менше ніж за 50-100 м у населених пунктах», суд зазначає наступне.

Згідно п. 9.4 ПДР, який і зазначено у оскаржуваній постанові, передбачено наступне:

"Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів."

Таким чином, суд звертає увагу, що із змісту зазначеної постанови можна чітко встановити зміст цього рішення про порушення п. 9.4 ПДР, а тому окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Указані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 по справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 по справі №826/15341/15.

Ураховуючи наведені положення закону, судом встановлено, що зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та п. 9.4 ПДР «Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.».

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі.

З урахуванням викладеного, підтверджено порушення позивачем вимог ПДР, у зв`язку із чим позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст.122 КУпАП.

Положеннями ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: (1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; (2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); (3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; (4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст. 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом №1376. Як наслідок, відповідачі згідно з вимогами ст.77 КАС України довели належними доказами, зокрема відеозаписами, правомірність прийнятого рішення, а тому з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що інспектор під час прийняття оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи принципи змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів на спростування факту наявності адміністративного правопорушення позивачем та його представником не надано. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами не доведено.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Як вбачається із частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: (1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; (2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; (3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); (4) безсторонньо (неупереджено); (5) добросовісно; (6) розсудливо; (7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; (8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); (9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; (10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до частини 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. З урахуванням положень ст. ст. 132, 134, 139 КАС України, враховуючи залишення без задоволення позову позивача, витрати останнього, пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 132, 134, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого його адвокатом Костуренком Євгеном Миколайовичем, до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Департамента патрульної поліції Національної поліції України Великотрав Дар`ї Юріївни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Мельник