Справа № 140/6348/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6348/24 пров. № А/857/25658/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ксензюк А.Я.), ухвалене у письмовому провадженні в м. Луцьк 12 вересня 2024 року у справі № 140/6348/24 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України до Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

17.06.2024 заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України звернувся в суд з позовом до Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації (далі Департамент), просив:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації () щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк», та неподання до Міністерства культури та інформаційної політики України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

зобов`язати Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації () вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк», та подання пропозицій до Міністерства культури та інформаційної політики України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що взяття на облік об`єкта культурної спадщини та оформлення облікової документація передує розгляду питання внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вжиття заходів щодо виготовлення облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк», а також не ініціюванні, на підставі розроблених облікових документів, питання про внесення даного об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації державної адміністрації допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не вчиненні ним необхідного комплексу дій спрямованих на виконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини за видом «пам`ятка архітектури» - «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підготовка органом охорони культурної спадщини облдержадміністрації (Департаментом) подання до МКІП про надання пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток здійснюється на основі поданих відповідних пропозицій виконавчого органу місцевого самоврядування (відділу охорони культурної спадщини Луцької міської ради). Скаржник вказує, що при кожній діючій редакції Порядку незмінною залишалася вимога Закону щодо подання виконавчим органом сільської, селищної, міської ради пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Скаржник зазначає, що уповноважений виконавчий орган Луцької міської ради не звертався до Департаменту з пропозицією про занесення Об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а тому у відповідача станом на поточну дату відсутні правові підстави для звернення з відповідним поданням до МКІП. Скаржник вказує також, що спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, повноваження якого поширюються на територію міста Луцька, не подавав Департаменту матеріали періодичного моніторингу Об`єкта, що є додатковим доказом відсутності у відповідача повного пакету документів, необхідного для підготовки подання МКІП з пропозицією про внесення Об`єкту в Державний реєстр нерухомих пам`яток України. Скаржник вважає, що Департаментом в межах визначених повноважень систематично вживаються вичерпні заходи організаційного, правового, методично-консультативного характеру, спрямовані на забезпечення виготовлення облікової документації на об`єкти культурної спадщини на території області. Вважає також, що висновки, які викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення необґрунтованого та помилкового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що саме відповідач подає пропозиції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Зазначає, що подання таких пропозицій відповідачем до МКІП жодним чином не залежить від того, чи надходили або не надходили до нього відповідні пропозиції від виконавчого органу Луцької міської ради. Зауважує, що відповідач у своїй скарзі жодним чином не пояснює та не посилається на обставини, які перешкоджали останньому звернутися до МКІП із пропозиціями про занесення до Реєстру вказаного об`єкту культурної спадщини у період з травня 2017 року (з моменту внесення об`єкту до Переліку) і по теперішній час (більше 7 років), що беззаперечно вказує на бездіяльність відповідача.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Протоколом №1 від 28.04.2017 засіданням Консультативної ради з питань охорони культурної спадщини управління культури Волинської облдержадміністрації вирішено, що «Будинок друкарні, розташований по вул. Лесі Українки, 46 у м. Луцьку» відповідно до пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1760 має особливу історичну та культурну цінність, відповідає критерію автентичності (пам`ятка значною мірою зберегла свою форму та матеріально-технічну структуру, історичні нашарування, а також роль навколишньому середовищі) а також відповідає наступним критеріям: справила значний вплив на розвиток культури, архітектури, містобудування, мистецтва країни; безпосередньо пов`язана з історичними подіями, віруванням, життям і діяльністю видатних людей.

Наказом управління культури Волинської обласної державної адміністрації від 11.05.2017 №61 об`єкт нерухомості, а саме: «Будинок друкарні, розташований по вул. Лесі Українки, 46 у м. Луцьку» занесений до переліку нововиявлених (щойно виявлених) пам`яток архітектури місцевого значення, розташованих на території м. Луцька.

Розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації від 15.08.2022 № 362 «Про внесення об`єктів культурної спадщини до Переліку» з метою забезпечення належного обліку та збереження об`єктів культурної спадщини Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк внесено до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини.

У зв`язку з тим, що на вказаний об`єкт органами охорони культурної спадщини не забезпечено виготовлення паспорту та іншої облікової документації згідно з вимогами Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженому наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158, у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 № 501, керівником прокуратури 23.04.2024 звернувся з листом до Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації в якому просив до 03.05.2024 надати відповідну інформацію по об`єкту «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк», зокрема, щодо занесення вказаних об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

У відповідь на вказаний запит Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації листом повідомило про те, що Відділ охорони культурної спадщини Луцької міської ради як спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини на відповідній території не інформував Департамент про результати постійного чи періодичного моніторингу зазначених у запиті об`єктів. На щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк» наявна лише облікова картка, яка виготовлена 11.04.2013.

20.05.2024 представник прокуратури звернувся з листом до Міністерства культури та інформаційної політики України з проханням до 03.06.2024 надати інформацію щодо того, чи надходила від нижчестоячого органу охорони культурної спадщини в період з 2017 року по теперішній час пропозиція про занесення об`єкта культурної спадщини, зокрема, «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та чи Міністерством вживалися заходи метою вирішення даного питання.

27.05.2024 Міністерство культури та інформаційної політики України листом повідомило про те, що подання в т.ч. від Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної (військової) адміністрації щодо занесення означених об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у встановленому законом порядку до Міністерства не надходило та зобов`язання уповноважених об`єктів виготовити облікову документацію та її подання для вирішення питання щодо занесення об`єкту культурної спадщини до Реєстру не здійснювало.

Вважаючи, що Департаментом культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не виготовленні упродовж тривалого часу облікової документації на вказаний об`єкт культурної спадщини Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини визначає Закон України «Про охорону культурної спадщини» № 1805-III від 08.06.2000 (далі Закон №1805-III) відповідно до частини 1 статті 13 якого об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом «б» частини 1 статті 14 Закону №1805-III встановлено, що занесення пам`ятки місцевого значення до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням громадських об`єднань, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини (частина 2 статті 14 Закону №1805-III).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону №1805-III до повноважень органу охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації належить подання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до Положення про Міністерство культури та інформаційної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 р. № 885, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Міністерство культури та інформаційної політики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

Пунктом 3 цього Положення визначено, що основними завданнями Міністерства культури та інформаційної політики є, зокрема забезпечення формування та реалізації державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, у сфері мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації утворено головою Волинської обласної державної адміністрації шляхом перейменування управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, є структурним підрозділом Волинської обласної державної адміністрації, входить до її складу і в межах Волинської області забезпечує виконання покладених на Департамент завдань.

Відповідно до Положення про департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням начальника обласної військової адміністрації 29 лютого 2024 року № 95, Департамент у межах своєї компетенції забезпечує реалізацію державної політики, зокрема у сфері охорони культурної спадщини.

Серед основних завдань Департаменту відповідно до покладених на нього повноважень у галузі культури, молоді, фізичної культури та спорту є формування та подання у встановленому порядку Міністерству культури та інформаційної політики України (за погодженням із заступником голови обласної державної адміністрації відповідно до розподілу функціональних обов`язків) пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього.

Наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158 затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини (далі Порядок №158), який на час винесення Розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації від 15.08.2022 № 362 діяв у редакції Наказу Міністерства культури України №501 від 27.06.2019, який набрав чинності 20.08.2019.

Розділом ІІІ Порядку №158 визначено порядок оформлення облікової документації.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Порядку №158 облікова документація складається на об`єкт культурної спадщини та містить дані щодо його цінності, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність, етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень (далі - облікова документація).

Облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз (дії негативних чинників); акта стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №158).

Відповідно до пункту 10 Розділу ІІ Порядку №158 уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.

Таким органом в розумінні Порядку №158 є орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини за категорією пам`ятки місцевого значення до Реєстру відповідно до пункту 4 Розділу І Порядку №158 є уповноважений орган - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Порядку №158 для розгляду питання занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру Ініціатором подаються Мінкультури такі документи: подання за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, засвідчене підписом керівника установи, організації, що виступає Ініціатором; облікова документація.

Таким чином, Департамент як структурний підрозділ Волинської обласної державної адміністрації, який у межах своєї компетенції забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини, є уповноваженим органом, який зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.

В подальшому у Порядок №158 внесені зміни наказом Міністерства культури України від 01.03.2024 № 158, які набрали чинності 12.04.2024.

Пунктом 2.1 Розділу ІІ Порядку №158 у цій редакції встановлено, що виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.

Виявленням і дослідженням нерухомих об`єктів культурної спадщини мають право займатись працівники органу охорони культурної спадщини, громадські інспектори з питань охорони культурної спадщини, кваліфіковані фахівці-практики відповідної спеціалізації (археологи, архітектори, історики, мистецтвознавці тощо), Українське товариство охорони пам`яток історії та культури (далі - УТОПІК), інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, наукові установи, адміністрації історико-культурних заповідників та заклади культури у сфері охорони культурної спадщини (пункт 2.2 Розділу ІІ Порядку №158).

Згідно з пунктом 4.8 Розділу ІІІ Порядку №158 уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.

Уповноважений орган - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні (військові) адміністрації (пункт 1.2 Розділу І Порядку №158).

Подання щодо занесення до Реєстру щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, а також занесення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, зазначених у розділі VIII цього Порядку, подаються Ініціатором до МКІП (пункт 5.1 Розділу V Порядку №158).

Ініціаторами розгляду питань занесення нерухомого об`єкта культурної спадщини до Реєстру за категорією пам`ятки місцевого значення є уповноважений орган.

Системний аналіз положень Порядку №158 дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що у всіх редакціях обов`язок із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини покладено саме на уповноважений орган, яким у межах спірних правовідносин є Департамент, як і обов`язок звернутись з поданням до МКІП про занесення такого об`єкту до Реєстру.

Водночас, ні норми Закону №1805-III, ні Порядку №158 не встановлюють почерговості дій виконавчого органу сільської, селищної та міської ради та органу охорони культурної спадщини вищого рівня щодо подання пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Зокрема відсутні положення про те, що спочатку свої пропозиції надсилає виконавчий орган Луцької міської ради, а потім Відповідач надсилає пропозицій до МКІП.

Таким чином аргументи скаржника щодо відсутності відповідних пропозицій виконавчого органу місцевого самоврядування (відділу охорони культурної спадщини Луцької міської ради), що унеможливило звернення з відповідним поданням до МКІП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Щодо облікової документації на об`єкт, яка виготовлена ДП «Інститут «Укрзахід-проектреставрація» на замовлення Луцької міської ради у 2013 році, то суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача, що така виготовлена до набрання чинності Порядком № 158 та ще до внесення Будинку друкарні до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини (2017 рік).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що пунктом 3 наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 № 501 «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини № 158» було передбачено, що облікова документація на щойно виявлені об`єкти, розроблена до набрання чинності цим наказом, не потребує приведенню у відповідність до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, якщо подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України подано на розгляд Міністерства культури України до 01 грудня 2020 року.

Також, пунктом 2 наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024 № 158 «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини», яким внесені зміни до Порядку, у редакції Наказу № 501, зазначено, що облікова документація на щойно виявлені об`єкти, розроблена до набрання чинності цим наказом, не потребує приведення у відповідність до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини (у редакції від 01.03.2024), якщо подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру подано на розгляд Міністерства до 31.12.2024.

Отже розроблена 11.04.2013 облікова картка на «Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк» втратила чинність після 01.12.2020, оскільки з поданням про занесення цього будинку друкарні до Реєстру уповноважений орган охорони культурної спадщини до МКІП не звернувся.

Водночас, укладання охоронного договору на вказану пам`ятку архітектури ніяким чином не звільняє відповідача обов`язку забезпечити виготовлення облікової документації на такий об`єкт та звернутися із поданням до МКІП про занесення такого об`єкту до Реєстру.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач, як уповноважений орган охорони культурної спадщини Волинської обласної державної адміністрації, зобов`язаний був забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини Будинок друкарні, поч. ХХ ст. вул. Лесі Українки, 46, м. Луцьк» та подати пропозиції до МКІП про занесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України ще до 11.05.2020 (3 роки після внесення пам`ятки до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини), що ним зроблено не було, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Правова позиція Верховного Суду на яку покликається скаржник не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки сформована за відмінних фактичних обставин та не є релевантною до спірних правовідносин.

Щодо клопотання відповідача про заміну первісного відповідача Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації (майдан Київський, 9, м. Луцьк, 43027, ) на його правонаступника Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, то в задоволені такого суд відмовляє, оскільки згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Департамент станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції перебуває у стані припинення, відомості про припинення юридичної особи не внесені.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 140/6348/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко