Справа № 600/3633/24-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3633/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіжук О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУ ПФУ в Чернівецькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ в місті Києві, відповідач 1) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 02.10.2023 №80 щодо відмови зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 24.10.1977 по 28.07.1978; з 29.08.1983 по 06.01.1986; з 01.03.1986 по 11.12.1989; з 01.09.1990 по 16.08.1993; з 01.08.1995 по 15.11.1997; з 24.11.1997 по 25.08.1998; з 01.04.1999 по 01.02.2002, період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 25.09.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 24.10.1977 по 28.07.1978; з 29.08.1983 по 06.01.1986; з 01.03.1986 по 11.12.1989; з 01.09.1990 по 16.08.1993; з 01.08.1995 по 15.11.1997; з 24.11.1997 по 25.08.1998; з 01.04.1999 по 01.02.2002, період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 25.09.2023.

В обґрунтування позову вказала, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не зарахувало до страхового стажу позивача період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.10.1977. Крім того вказує, що з урахуванням положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 слід зарахувати до страхового стажу період роботи в Естонській республіці з 01.09.1990 по 16.08.1993. Однак, відповідач вказаний період не зарахував до страхового стажу позивача.

У зв`язку з наведеним вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 02.10.2023 №80 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивачу, розрахунок стажу проведено згідно вимог чинного законодавства, таким чином, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії з віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії немає законних підстав.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи слідує, що 25.09.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

За результатами розгляду заяви позивача від 25.09.2023 про призначення пенсії, 02.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за №80 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Як слідує із вказаного рішення, підставою відмови відповідач зазначив, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявника становить 0 років.

Так, відповідачем до страхового стажу не зараховано наступні періоди: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок; навчання згідно диплома серії НОМЕР_2 , оскільки по батькові заявниці ОСОБА_2 (рос. мовою) не відповідає даним паспорта серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 (рос. мовою); робота згідно даних Державного реєстру застрахованих осіб, оскільки по батькові заявниці ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним.

Крім того, повідомлено, що період роботи в Естонській Республіці з 01.09.1990 по 16.08.1993 можливо зарахувати до страхового стажу за умови підтвердження стажу компетентними органами Естонії.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 16.07.2024 №2600-0202-8/139496 повідомило позивача про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії за віком протиправною, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Відповідно до підпункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.08.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами статті 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Із змісту трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 24.10.1977 вбачається, що в оскаржувані періоди в ній містяться наступні записи:

- №2 24.10.1977 прийнято в гулочно-в`язальний цех №2 ордена леніна трикотажно-чулочна фабрика наказ №1578 від 24.10.1977;

- №3 27.07.1978 - звільнено з ордена леніна трикотажно-чулочна фабрика наказ №1048 від 28.07.1978;

- №4 01.09.1978 зарахована на математико-механічний факультет ленінського державного університету імені Жданова наказ №1740-ас від 31.08.1978;

- №5 01.07.1983 відрахована у зв`язку з закінченням ленінського державного університету імені Жданова наказ №1724-ас від 01.07.1983;

- №6 29.08.1983 - прийнята на посаді вчителя в школі №5 місто Владивосток - наказ №164 від 29.08.1983;

- №7 06.01.1986 переведена вихователем в школу №20 наказ 3-к від 06.01.1986;

- №8 01.03.1986 призначена вчителем математики в школі №20 місто Владивосток наказ №37-к від 25.02.1986;

- №9 11.12.1989 звільнена за власним бажанням з школи №20 місто Владивосток наказ 182-1 від 08.12.1989;

- №10 01.09.1990 прийнята вчителем математики в школу №38 місто Таллін наказ №304 (к) від 27.08.1990;

- №11 16.08.1993 звільнена за власним бажанням з школи №38 місто Таллін наказ №188/559 від 16.08.1993;

- №12 01.08.1995 прийнята на посаду програміста в КМП «Арат» - наказ №5 від 01.08.1995;

- №13 15.11.1997 звільнена за власним бажанням з КМП «Арат» - наказ №24 від 15.11.1997;

- №14 24.11.1997 прийнята на посаду вчителя математики гімназії-інтернату №13 наказ №13 від 17.11.1999;

- №15 25.08.1998 звільнена з посади вчителя математики в зв`язку з закінченням строку трудового договору з гімназії-інтернату №13 наказ №8 від 26.08.1998;

- №16 01.04.1998 прийняття на посаду інженера МП «ТЛ» - наказ №1/9 від 31.03.1999;

- №18 01.02.2002 звільнена за власним бажанням з МП «ТЛ» - наказ 1 від 01.02.2002.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивачу не зараховано у зв`язку з тим, що на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка.

Дослідженням копії трудової книжки судом встановлено, що дійсно титульна сторінка не містить печатки. Однак, суд зазначає, що записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, звільнення з роботи, період навчання містять усі необхідні реквізити, передбачені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58 та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою постановою Госкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, яка діяла до набрання чинності Інструкцією №58.

Так, зокрема, записи містять відомості про дату прийняття на роботу та звільнення з неї, дату відповідних наказів і їх номер, підписи відповідальних осіб та їх посади, а також печатки роботодавця.

Суд констатує, що вказані записи в трудовій книжці виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписами та печатками роботодавця.

Суд зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Отже, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірні періоди роботи, які зазначені вище.

Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги.

Стосовно неврахування періоду навчання згідно диплома серії НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що по батькові позивача ОСОБА_2 (рос. мовою) не відповідає даним паспорта серії НОМЕР_4 суд зазначає таке.

З трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що вона місить записи про спірний період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983 (записи 4-5 в трудовій книжці). Вказані записи зроблені без виправлень, містять усі необхідні реквізити (запис про дату і номер наказу про зарахування до навчального закладу і відрахування з нього, підпис відповідальної особи і печатку навчального закладу). При цьому періоди навчання, зазначені в трудовій книжці, відповідають періоду, інформація про який міститься у дипломі серії НОМЕР_2 .

Таким чином, надані позивачем до органу Пенсійного фонду України документи в їх сукупності та записи в них дозволяють дійти висновку, що диплом НОМЕР_2 належить позивачу та підтверджує її період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983. Однак, відповідач 1 не врахував вказаний період навчання з формальних підстав у зв`язку з невідповідністю у дипломі по батькові позивача, яке зазначене іноземною мовою, даним паспорта.

З тих самим підстав відповідач 1 безпідставно не врахував до страхового стажу періоди роботи згідно даних Державного реєстру застрахованих осіб у зв`язку з тим, що в реєстрі по батькові позивача ОСОБА_4 не відповідає її паспортним даним. Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за ведення Державного реєстру застрахованих осіб, при цьому орган Пенсійного фонду України мав можливість співставити дані реєстру із записами в трудовій книжці і встановити на основі цього, чи сплачувалися за позивача його роботодавцем страхові внески.

З приводу зазначеного слід звернути увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Також суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак, вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань із призначення пенсії за віком та зарахування певних періодів роботи до страхового стажу.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно пунктом 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію..

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень статті 44 Закону №1058-IV та положень пунктів 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи.

У свою чергу згідно з вимогами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до відповідних адресатів, стосовно перевірки належності записів в трудовій книжці позивача, стосовно дійсності диплому позивача про вищу освіту для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивача.

Відповідачем також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача та вкладиші до нього є недійсними та недостовірними.

Водночас, стосовно періоду роботи позивача в Естонській Республіці з 01.09.1990 по 16.08.1993, суд зазначає наступне.

05.10.2010 між Україною та Естонською Республікою була підписана Угода у сфері соціального забезпечення (ратифікована Україною 02.11.2011, набрала чинності для України 01.02.2012).

Згідно з пунктом 4 статті 1 цієї Угоди для цілей цієї Угоди терміни, які у ній використовуються, мають таке значення: страховий стаж - період сплати податків або страхових внесків, трудової діяльності або проживання, який відповідним чином визначений або визнаний у нормативно-правових актах відповідної Сторони, згідно із якими цей період набутий, а також усі періоди, прирівняні до страхового стажу, за умови, що зазначені нормативно-правові акти прирівнюють ці періоди відповідно до періодів сплати податків, страхових внесків.

Відповідно до пункту 3 статті 6 вказаної Угоди якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та/або у зв`язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки та Сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки згідно із своїм законодавством. Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно із законодавством Сторін, не підсумовуються. Якщо згідно із вищезазначеним законодавством будь-якої із Сторін право на пенсію не виникає, то при призначенні пенсії ці періоди враховуються на загальних підставах.

Згідно із пунктом 8 статті 6 зазначеної Угоди при призначенні пенсії, компетентні установи кожної із Сторін обчислюють страховий стаж та доходи тільки відповідно до свого національного законодавства.

Суд зазначає, що Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підписала Україна (на відміну від Естонської Республіки). За її умовами пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони мешкають. Призначення пенсій проводять за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, зокрема пенсій на пільгових підставах та за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховують трудовий стаж, зароблений на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.

Однак, в цьому випадку Угода між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 є спеціальним актом стосовно Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному нормативно-правовому акту, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №420/4613/19 (провадження № К/9901/7698/20).

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, наведені вище висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №420/4613/19, в силу частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахуванням судом першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин та суд першої інстанції не має права відступати від висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Статтею 18 цієї Угоди передбачено, що після набрання чинності цією Угодою припиняє чинність Договір між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про співробітництво у сфері соціального забезпечення ( 233_002 ), підписаний 20.02.1997 (далі - Договір).

Усі права, набуті особою згідно із Договором ( 233_002 ), зберігаються. При застосуванні цієї Угоди не зменшується загальний розмір допомоги, пенсії, відшкодування, призначених згідно із Договором.

Згідно із цією Угодою пенсії, призначені до набрання нею чинності, можуть бути одноразово переглянуті за заявою особи відповідно до законодавства Сторін.

Отже, після набрання чинності цією Угодою припинив чинність Договір між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про співробітництво у сфері соціального забезпечення (233_002), підписаний 20.02.1997, а позивач звернулась за призначенням пенсії за віком лише 25.09.2024, позивач не набула право на пенсію під час дії вказаного Договору, підписаного 20.02.1997.

Зважаючи на викладене вище, суд погоджується з доводами відповідачів, що стаж роботи позивача у період з 01.09.1990 по 16.08.1993, набутий на території Естонської Республіки, не може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 15.07.2024 №16, прийнято пенсійним органом без урахування всіх обставин по справі, що мають значення для його прийняття та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 02.10.2023 №80.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 24.10.1977 по 28.07.1978; з 29.08.1983 по 06.01.1986; з 01.03.1986 по 11.12.1989; з 01.09.1990 по 16.08.1993; з 01.08.1995 по 15.11.1997; з 24.11.1997 по 25.08.1998; з 01.04.1999 по 01.02.2002, період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 25.09.2023, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Водночас, визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача у межах даних спірних відносин, з огляду на те, що спірним у даній справі є питання не зарахування до страхового стажу позивача період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.10.1977, виходячи зі змісту доводів, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, враховуючи висновок суду про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні позивачу пенсії, з огляду на зміст повноважень суду, визначених статтею 245 КАС України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати період роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.10.1977, а саме: з 24.10.1977 по 28.07.1978; з 29.08.1983 по 06.01.1986; з 01.03.1986 по 11.12.1989; з 01.08.1995 по 15.11.1997; з 24.11.1997 по 25.08.1998; з 01.04.1999 по 01.02.2002 та період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983 до її страхового стажу і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.09.2023, з урахуванням висновків суду.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача по суті спору не свідчать про законність вчинених ним дій.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак, вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Відповідно до частини статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 605,60 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оскаржуване рішення якого визнано протиправним та скасовано.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 02.10.2023 №80 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.10.1977, а саме: з 24.10.1977 по 28.07.1978; з 29.08.1983 по 06.01.1986; з 01.03.1986 по 11.12.1989; з 01.08.1995 по 15.11.1997; з 24.11.1997 по 25.08.1998; з 01.04.1999 по 01.02.2002 та період навчання з 01.09.1978 по 01.07.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, 04053, ідентифікаційний код юридичної особи 42098368).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, місто Чернівці, Чернівецька область, 58002, ідентифікаційний код юридичної особи 40329345).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна