Справа № 420/22551/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Пудової Г.В.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1

Представника позивача: Одеського Р.М.

Представника відповідача: не з`явився

Представника третьої особи: Дмитрієнко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним пункт 2 наказу від 25.04.2024 року №489 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині застосування дисциплінарного стягнення до старшого інспектору сектору протидії домашньому насильству відділу превенції ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 ;

- скасувати пункт 2 наказу від 25.04.2024 року №489 Одеського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про застосування до ОСОБА_1 старшого інспектору сектору протидії домашньому насильству відділу превенції ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 2021 року перебував на посаді старшого інспектору сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. 15.03.2024 року позивач заступив на добове чергування, водночас при відпрацюванні повідомлення із спеціальної лінії « 102» отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого був направлений до лікарні ДУ ТМО МВС України по Одеській області на стаціонарне лікування у період з 16.03.2024 року по 01.04.2024 року.

Разом з тим, за фактом можливого порушення позивачем службової дисципліни було призначено проведення службового розслідування та створено дисциплінарну комісію. Внаслідок проведення службового розслідування та отриманих результатів, 25.04.2024 року наказом №489 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Пізніше було складено Акт №1 розслідування нещасного випадку, згідно якого Комісія з розслідування нещасного випадку кваліфікувала, що нещасний випадок за участю позивача у відповідності до підпункту 3 пункту 8 розділу III Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 року №705, стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Не погоджуючись із фактом винесення ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області наказу від 25.04.2024 року №489 в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення, позивач вирішив звернутися до суду з вказаним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 02.08.2024 року по справі №420/22551/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

19.08.2024 року від представника Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив по справі (т.1 а.с.111-193), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що оскаржуваним наказом ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області наказу від 25.04.2024 року №489 позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок, а тому він не несе для позивача будь-яких негативних правових наслідків.

21.08.2024 року від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли пояснення третьої особи (т. 1 а.с. 194-211), з яких також вбачається, що керівником ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було прийнято рішення, яким керівник органу поліції обмежився діючим стягненням - зауваженням. У відповідності до ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України не передбачає такий вид дисциплінарного стягнення, як обмеження діючим стягненням. Тобто, даним наказом позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок. Наказ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 №489 не несе будь-яких негативних правових наслідків для позивача. Більш того, зауваження, накладене наказом ГУНП в Одеській області №584 від 05.03.2024 року, яким обмежився керівник ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не було оскаржено позивачем до адміністративного суду в порядку, передбаченим ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

28.08.2024 року від сторони позивача надійшли додаткові пояснення по справі (т.1 а.с.212-217).

Ухвалою суду від 07.10.2024 року адміністративну справу №420/22551/24 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження в порядку.

05.11.2024 року, 02.12.2024 року та 06.01.2025 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких представник позивача та представник третьої особи висловили власні правові позиції по суті спірних правовідносин, та надали додаткові докази по справі та письмові пояснення (т.2 а.с.17-27). Представник відповідача до підготовчих судових засідань не з`являвся, повідомлявся про дату та час підготовчих судових засідань належним чином та своєчасно.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року провадження по справі було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та відповідно поновлено ухвалою суду 06.01.2025 року.

06.01.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.02.2025 року.

11.02.2025 року засідання було відкладено на іншу дату за клопотанням сторони позивача.

Також ухвалою суду від 11.02.2025 року провадження по справі було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та відповідно поновлено ухвалою суду 18.03.2025 року.

18.03.2025 року у судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`являвся, був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином та своєчасно. Представник третьої особи надала пояснення по суті спірних правовідносин. У судовому засіданні було оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів та призначено наступне судове засідання на 02.04.2025 року.

02.04.2025 року в судових дебатах сторони наполягали на висловлених раніше власних правових позиціях щодо заявлених позовних вимог.

Суд під час розгляду справи по суті встановив наступне.

ОСОБА_1 з 2021 року перебував на посаді старшого інспектору сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ОРУП №1 ГУНП в Одеській області).

Наказом ГУНП в Одеській області від 05.03.2024 року №584 позивача було притягнуто до дисціплінарної відповідальності у вигляді зауваження. Вказаний наказ в межах даної адміністративної справи не є спірним.

Пізніше, 16.03.2024 року до Управління головної інспекції ГУНП в Одеській області надійшла інформація про отримання позивачем тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків.

Наказом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.03.2024 року №359 (т.1 а.с.55-56) було призначено службове розслідування на підставі доповідної записки УГІ ГУНП в Одеській області від 18.03.2024 року №55/779 за фактом можливого порушення службової дисципліни, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків окремими посадовими особами ОРУП № 1 ГУНП в області, що призвело до травмування старшого інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції того ж підрозділу поліції капітана поліції ОСОБА_2 під час виконанням ним службових обов`язків.

Наказом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 08.04.2024 року №418 (т.1 а.с.58) було продовжено термін проведення службового розслідування до 22.04.2024 року.

Згідно висновку вищевказаного службового розслідування від 22.04.2024 року (т.1 а.с.41-54) вбачається, що Дисциплінарною комісією ОРУП №1 ГУНП в Одеській області були встановлені наступні факти:

- після проведення начальником ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області полковником поліції М. Бойко цільового інструктажу, з 08 год. 00 хв. 15.03.2024 року до 08 год. 00 хв. наступного дня на добове чергування Пересипського району міста Одеси у складі мобільної групи реагування «Поліна-400» заступив старший інспектор СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 та інспектор СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 156-159). В ході чергування приблизно о 05 год. 49 хв. 16.03.2024 року на планшетний пристрій було отримано повідомлення з спеціальної лінії « 102», від громадянки ОСОБА_5 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , її співмешканець, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вигнав її на вулицю та забрав дитину. Під час відпрацювання даного повідомлення було здійснено виїзд за вищевказаною адресою, де ОСОБА_5 та її співмешканець - ОСОБА_6 , почали зухвало та агресивно поводитись із працівниками правоохоронного органу, на їх зауваження не реагували. Під час здійснення спроб врегулювання конфлікту співмешканців, між ОСОБА_6 та позивачем почалась сутичка, в ході якої ОСОБА_6 наніс удар в область обличчя позивачу, внаслідок чого позивач повалив ОСОБА_6 на підлогу та почав його утримувати. Через деякий час після виклику додаткового наряду, прибув екіпаж УПП в Одеській області «Океан-404», який застосував до ОСОБА_6 засоби обмеження рухомості та доставив останнього до ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в області. Пізніше, о 08 год. 25 хв. позивачем було повідомлено оператору « 102» про те, що він під час відпрацювання виклику отримав тілесні ушкодження та потребує медичної допомоги. По прибуттю о 09 год. 00 хв. швидкої медичної допомоги, бригадою №30 було надано позивачу першу медичну допомогу та встановлено діагноз ЗЧМТ, СГМ, забійна рана скулової ділянки справа. Від госпіталізації позивач відмовився;

- за вищевказаними обставинами відносно ОСОБА_6 16.03.2024 року слідчим відділенням ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області внесені відомості до ЄРДР за №0000201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 345 КК України (т.1 а.с.168);

- відповідно відомостей журналу обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, позивач портативний відео реєстратор та карту пам`яті не отримував (т.1 а.с.163-164);

- екіпаж мобільної групи реагування «Поліна-400» був одягнений в однострої за сезоном, без індивідуального захисту (відсутні бронежилети та захисні шоломи);

- спілкування працівниками поліції з громадянами під час відпрацювання повідомлення з спеціальної лінії «102», від громадянки ОСОБА_5 здійснювалось недержавною мовою;

- 16.03.2024 року позивач самостійно звернувся до Одеської обласної клінічної лікарні Одеської обласної ради, де йому було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна м`яких покровів обличчя праворуч, астено-невротичний синдром;

- у період з 16.03.2024 року по 01.04.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні ДУ «ТМО МВС України по Одеській області», що додатково підтверджується випискою №24/0822 із медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділенні ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» (т.1 а.с.69-72).

У висновку окремо зазначено, що оцінивши зібрані матеріали службового розслідування Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що позивач отримав тілесні ушкодження внаслідок порушення службової дисципліни, а тому за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.18, ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.2 п.2 наказу ГУНП в Одеській області від 03.01.2023 року №7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», п.п.6 п.1 розділу ІХ, п.10 розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом МВС України від 24.04.2020 року №357, п.7 ч.1 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», п.2 розділу ІІ, п.4 розділу ІІІ посадової інструкції позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Однак, враховуючи те, що наказом ГУНП в Одеській області від 05.03.2024 року №584 останньому оголошено зауваження, рекомендовано обмежитись цим діючим стягнення.

Внаслідок зроблених висновків Дисциплінарною комісією, наказом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 року №489 (т.1 а.с.78-80) вирішено, що за вчинення дисциплінарного проступку позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Однак, враховуючи те, що наказом ГУНП в Одеській області від 05.03.2024 року №584 останньому оголошено зауваження, відповідач обмежився діючим стягнення.

27.05.2024 року Комісією ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було проведено розслідування нещасного випадку, що стався 16.03.2024 року о 05 год. 52 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого було складено Акт №1 розслідування нещасного випадку (т.1 а.с.59-66). В п.7 Акту вказано, що згідно висновку службового розслідування від 22.04.2024 року, проведеного Дисциплінарною комісією ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в діях позивача вбачаються порушення пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.18, ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.2 п.2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 року №7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», п.п.6 п.1 розділу ІХ, п.10 розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом МВС України від 24.04.2020 року №357, п.7 ч.1 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», п.2 розділу ІІ, п.4 розділу ІІІ посадової інструкції, що виразилось в проявленні особистої недисциплінованості, неналежному дотриманні вимог законів, які регламентують діяльність поліції, невжитті заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, несприянні керівникові в організації дотримання службової дисципліни, що у подальшому призвело до виявлених порушень на його дії. Комісія з розслідування нещасного випадку кваліфікувала, що нещасний випадок за участю позивача, у відповідності до підпункту 3 пункту 8 розділу III Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 року №705, стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Посилаючись на те, що наказ ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.04.2024 року №489 порушує його права та законні інтереси, позивач звернувся задля його оскарження до суду з адміністративним позовом.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного позивачем наказу суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 2 та 3 ст. 9 КАС України).

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Заслухавши сторін у судових засіданнях, дослідивши адміністративний позов, відзив, пояснення третьої особи та інші надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

За ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ч.1 ст.60 Закону №580-VIII).

Згідно п.п.1-3 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний:

неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст.64 Закону №580-VIIІ особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно п.п.2 п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 03.01.2023 року №7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції» закріплено, що особовому складу ГУНП необхідно сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені та вчинені порушення, у тому числі іншими працівниками поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.04.2020 року №357 було затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі Інструкція №357) (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За п.п.6 п.1 розділу ІХ Інструкції №357 працівникам, що перебувають у складі наряду патрульної поліції, ГРПП, УПО, іншого наряду поліції, залученого до системи оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на правопорушення або подію, які віднесені до категорії "Альфа", необхідно при безпосередньому контакті зі зловмисниками, дотримуючись особистої безпеки, ужити заходів для припинення правопорушення та їх затримання.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 року №2704-VIII (далі Закон №2704-VIII) володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані особи начальницького (середнього і вищого) складу Національної поліції, інших правоохоронних та розвідувальних органів, посадові особи інших органів, яким присвоюються спеціальні звання.

Також за п.2 розділу ІІ Посадової інструкції старшого інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 (далі Посадова інструкція) (т.1 а.с.81-87) закріплено, що старший інспектор зобов`язаний нести персональну відповідальність за дотримання ним законності і дисципліни.

Згідно п.4 розділу ІІІ Посадової інструкції при використанні технічних приладів технічних засобів старший інспектор керується наказом МВС від 18.12.2018 року №1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису».

Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII було затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Згідно ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За п. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Згідно ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно ч.ч.1-2 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

За ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно ч.ч.1-4 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок №893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Згідно п.п.1-4 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

За п.7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Згідно п.п.1-2 розділу VІ Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Відповідно до п.7 розділу VІ Порядку №893 висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії.

У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення.

За п.1 розділу VІІ Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно ч.1-2 ст.16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Водночас, за ч.3 ст.26 Дисциплінарного статуту (розділ V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану) службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.

За ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно ч.7 ст.19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення (ч.9 ст.19 Дисциплінарного статуту).

Згідно ч.13 ст.19 Дисциплінарного статуту у разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.

Аналізуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що підставою для призначення службового розслідування є повідомлення посадових осіб про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського буде встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування має подати уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. Разом з тим, у випадку, якщо має місце повторне вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою, керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням

За час розгляду справи судом було встановлено, що наказом ГУНП в Одеській області від 05.03.2024 року №584 позивача було притягнуто до дисціплінарної відповідальності у вигляді зауваження.

Разом з тим, за п.1 ч.1 ст.23 Дисциплінарного статуту строк дії дисциплінарних стягнень з моменту оголошення їх порушникові становить: зауваження - протягом двох місяців.

Тобто, на момент винесення оскаржуваного наказу ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 року №489, до позивача вже було застосовано дисциплінарне стягнення за попередній дисциплінарний проступок у вигляді зауваження, строк дії якого не закінчився.

За таких умов оскаржуваним наказом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 року №489 було вирішено не застосовувати до позивача інше дисциплінарне стягнення, а вирішено обмежитись діючим стягненням, накладеним на позивача наказом ГУНП в Одеській області від 05.03.2024 року №584 (зауваження), яке позивачем не оскаржувалось.

Сторонами за час розгляду справи під час з`ясування зазначених обставин не було надано доказів того, що в особову справу позивача на підставі оскаржуваного наказу ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 року №489, були внесено запис про будь-яке дисциплінарне стягнення.

При цьому суд погоджується з думкою представника ГУНП України в Одеській області про те, що чинними приписами Дисциплінарного статуту чітко передбачена можливість обмеження раніше застосованим до поліцейського дисциплінарним стягненням, без накладення іншого стягнення, а тому посилання сторони позивача на необхідність скасування наказу ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 року №489 через те, що ним накладено стягнення, яке не передбачено Дисциплінарним статутом суд вважає помилковим та таким, що ґрунтується на невірному тлумаченні положень чинного законодавства.

Також при вирішенні справи варто звернути увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 03.02.2022 року по справі №686/787/21, в якій зазначено, що з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Тобто, підставами для визнання протиправними та скасування актів суб`єкта владних повноважень є не лише невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналізуючи вищевказані обставини справи суд дійшов висновку, що наказом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.04.2024 року №489 права та законні інтереси позивача порушені не були, оскільки фактично на нього не було накладеного жодного дисциплінарного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а тому судом не вбачається порушення прав та інтересів позивача оскаржуваним ним наказом, а відповідно і підстав для задоволення позовних вимог про визнання його протиправним та скасування.

Суд критично ставиться до посилань сторони позивача на правову позицію, викладену постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 року у справі №420/26674/23, оскільки в межах згаданої адміністративної справи оскаржувався наказ, яким особу було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «зауваження», тоді як в межах адміністративної справи №420/22551/24 оскаржується наказ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яким до позивача не застосовано жодного дисциплінарного стягнення, а тому обставини у цих справах не є релевантними між собою.

Позивач в судових засіданнях в обґрунтування порушення його прав та інтересів оскаржуваним наказом посилався на те, що Актом №1 розслідування нещасного випадку, який стався 16.03.20254 року о 05 год. 52 хв. зі старшим інспектором СПДН відділу превенції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітаном поліції Яроменком Олегом Олександровичем, складеним Комісією ОРУП №1 з розслідування нещасного випадку, нещасний випадок з позивачем було кваліфіковано, як такий, що стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків у відповідності до положень підпункту 3 пункту 8 розділу ІІІ Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 року №705 (далі Порядок №705).

Суд не погоджується з такою думкою позивача та його представника з наступних підстав.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими центрального органу управління поліції, територіальних (міжрегіональних) органів (підрозділів) поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України визначає Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 року №705 (п.1 розділу І Порядку).

Згідно п.4 розділу ІІІ Порядку №705 за результатами розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку складається акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку за формою Н-1.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №705 закріплено обов`язки Комісії (спеціальної комісії) з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку під час встановлення факту його настання, зокрема, визначити вид події та причини, що призвели до настання нещасного випадку, згідно з Класифікатором видів подій, причин, що призвели до настання нещасного випадку; кваліфікувати нещасний випадок відповідно до обставин: у період проходження служби під час виконання службових обов`язків або не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; скласти акти за формою Н-1 у кількості примірників, визначених рішенням комісії (спеціальної комісії) з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (пп.пп. 5, 10, 12 п.6).

Відповідно до пп.3 п. 8 розділу ІІІ Порядку №705 обставинами настання нещасного випадку в період проходження служби і не пов`язаного з виконанням службових обов`язків є учинення потерпілим поліцейським діяння, яке є кримінальним, адміністративним правопорушенням або дисциплінарним проступком.

Згідно пп. 17 п. 10 розділу ІІІ Порядку №705 до матеріалів розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку належить копія висновку службового розслідування.

Судом за час розгляду справи було встановлено, що 27.05.2024 року Комісією ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було проведено розслідування нещасного випадку, що стався 16.03.2024 року з позивачем, внаслідок чого було складено Акт №1 розслідування нещасного випадку. В Акті зазначено, що згідно висновку службового розслідування від 22.04.2024 року, проведеного Дисциплінарною комісією ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в діях позивача вбачаються порушення пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.18, ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.2 п.2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 року №7 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», п.п.6 п.1 розділу ІХ, п.10 розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом МВС України від 24.04.2020 року №357, п.7 ч.1 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», п.2 розділу ІІ, п.4 розділу ІІІ посадової інструкції. У висновку акту було встановлено, що нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Суд при вирішенні справи погоджується з твердженням позивача щодо того, що висновки зазначеного Акту №1 в частині того, що нещасний випадок з позивачем не пов`язаний з виконанням ним службових обов`язків, можуть мати вплив на права та інтереси ОСОБА_1 .

Разом з тим суд зазначає, що підставою для висновків Комісії з розслідування нещасного випадку з позивачем були висновки службового розслідування Дисциплінарної комісії ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 22.04.2024 року, а ні факт видання наказу від 25.04.2024 року №489, а тому суд не приймає при вирішенні справи зазначене твердження позивача як підставу для скасування оскаржуваного ним наказу.

Що стосується того, що і оскаржуваний позивачем наказ від 25.04.2024 року №489 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, і Акт №1 розслідування нещасного випадку, який стався 16.03.20254 року з позивачем, були винесені на підставі висновків службового розслідування Дисциплінарної комісії ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 22.04.2024 року, суд зазначає, що висновок службового розслідування не є самостійним предметом судового оскарження, він може бути одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, зокрема, акту №1 Комісії з розслідування нещасного випадку з позивачем, який винесений також за результатами зазначеного службового розслідування.

Разом з тим позовних вимог про оскарження зазначеного акту Комісії з розслідування нещасного випадку владних повноважень позивачем при зверненні до суду з позовом в адміністративній справі №420/22551/24 не висувалось. Позивач також не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 47 АС України, щодо зміни або збільшення позовних вимог під час проведення підготовчого провадження у справі.

За таких умов, а саме за відсутності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного позивачем наказу, суд при вирішенні справи №420/22551/24 не надає оцінку висновкам Дисциплінарної комісії ОРУП №1 ГУНП в Одеській області щодо наявності складу дисціплінарного проступку в діях позивача та порушення ним норм законодавства під час виконання службових обов`язків, що викладені у висновку службового розслідування від 22.04.2024 року та стали підставою для висновків Комісії з розслідування нещасного випадку з позивачем про те, що нещасний випадок з позивачем не пов`язаний з виконання ним службових обов`язків, а також посиланням представника позивача на порушення порядку проведення службового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, за наслідками розгляду справи в межах заявленим позивачем позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказу від 25.04.2024 року №489 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині застосування дисциплінарного стягнення до позивача.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Така правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2025 року по справі №420/8830/20.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 264, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15, корп. А), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) про визнання протиправним та скасування наказу в частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 11 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.