Справа № 580/8095/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року справа № 580/8095/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.08.2024 № 23 про відмову у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком ОСОБА_1 за нормами Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 01.07.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком. Однак станом на день призначення пенсії відповідач не нарахував позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій. Таке рішення Головного управління позивач вважає протиправним, оскільки він має більше 30 років трудового стажу, за які утримані необхідні податки. Тому за захистом своїх прав звернувся до суду.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, 17.09.2024 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головне управління 08.08.2024 прийняло рішення № 23 про відмову у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом, оскільки на день досягнення пенсійного віку (02.06.2024), передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV, в індивідуальних відомостей про застраховану особу на позивача, були відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, за наслідками чого Головним управлінням не було підтверджено факт роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Звертає увагу, що після сплати внесків право на нарахування одноразової грошової допомоги мало бути переглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, де позивач знаходиться на обліку.

Ухвалою від 02.09.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 01.08.2024 щодо виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло заяву позивача за принципом екстериторіальності та 08.08.2024 прийняло рішення № 23 про відмову в перерахунку пенсії. Рішення обґрунтовано тим, що на дату народження відсутня сплата внесків по заробітній платі. Також в рішенні відповідач зазначив, що після сплати внесків право на нарахування одноразової грошової допомоги буде переглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України, в якому позивач знаходиться на обліку.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до п.7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України Постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок № 1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.

Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою КМУ від 4.11.1993р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пункт 5 Порядку № 1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1.10.2011р., призначається пенсія за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - і "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 08.08.2024 № 23, підставою для відмови у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стало те, що на дату народження відсутня сплата внесків по заробітній платі.

Суд вважає за необхідне наголосити, що відповідач не заперечує право ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Однак оскільки на день досягнення пенсійного віку (02.06.2024), передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV, в індивідуальних відомостей про застраховану особу на позивача були відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Українина, тому Головне управління проінформувало позивача, що після сплати внесків право на нарахування одноразової грошової допомоги буде переглянуто пенсійним органом. Також не є спірним у цій справі праця позивача та наявність необхідність стажу.

Щодо не сплати на дату народження позивача внесків по заробітній платі суд зазначає наступне.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) позивач не є платником єдиного соціального внеску та фактично позбавлений можливості забезпечення сплати сум єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Тобто, за змістом зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до стажу при призначені пенсії позивача періодів його роботи.

Разом з тим, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення працівника права на призначення пенсії. Це не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії працівникові періоду його роботи, а отже підставою для невиплати відповідної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.08.1982 позивач станом на дату народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) працював у Станції швидкої медичної допомоги міста Краматорська відокремлений структурний підрозділ Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та 24.06.2024 звільнений за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, ст. 38 КЗпП України.

З довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення та інших додаткових виплат за період від 29.04.2022 по 02.06.2024 вбачається, що позивачу в червні 2024 року було нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 223 585,60 грн та сплачено податки та збори.

Пенсія за віком позивачу була призначена з 01.07.2024.

Суд врахував, що сплачений у червні 2024 року єдиний соціальний внесок не відобразиться миттєво після його сплати в індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки повинен пройти відповідну обробку в органах ДПС та ПФУ й лише після цього інформація про його сплату буде відображена у відповідних документах.

Враховуючи, що позивач відразу після звільнення звернувся до пенсійного органу щодо призначення пенсії за віком та відповідно дані про сплату внеску за червень 2024 року не були відображені в системі, тому на час прийняття спірного рішення від 08.08.2024 № 23 Головне управління відмовило позивачу у призначенні спірної грошової допомоги.

Водночас, суд зауважує, що несплата страхових внесків жодним чином не впливає на право позивача на отримання грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд врахував, що позивачем було дотримано одночасно трьох умов, за яких він має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій: наявність необхідного спеціального страхового стажу, досягненням пенсійного віку, працюючи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ГУ ПФУ в Одеській області було протиправно відмовлено у призначенні позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З огляду на обставини справи та дискреційні повноваження пенсійного органу щодо перерахунку пенсій, належним способом захисту порушеного права позивача суд вважає зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка передбачена пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з доданими до неї документами та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених судом у цьому рішенні.

Суд зауважує, що у випадку, що розглядається, спірне рішення щодо не виплати грошової допомоги прийнято Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності, тому саме цей територіальний орган ПФУ потрібно зобов`язати здійснити повторний розгляд заяви позивача.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог. При цьому доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та такими, що не свідчать про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн, отже на відповідача покладаються судові витрати у сумі 605,60 грн (розрахунок: 1211,20/2).

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.08.2024 № 23 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 01.08.2024 про призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка передбачена пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з доданими до неї документами та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО