Справа № 300/5888/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" березня 2025 р. справа № 300/5888/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панікара І.В.,
при секретарі Подольській Т.М.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
представниці позивачки - Креховацької Н.М.,
представниці відповідача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області - Нижник М.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), за змістом якого (з урахуванням уточнення) просить суд:
- скасувати наказ 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») «Про розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця на підставі п.1. ст. 40 КЗпП України» від 27.06.2024 № 29;
- поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з пожежної безпеки 23 ДПРЧ ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області з дня, наступного за днем звільнення - з 30 червня 2024 року;
- стягнути з 23 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.06.2024 до дня поновлення на роботі;
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області вчинити дії щодо поновлення на посаді інженера з пожежної безпеки 23 ДПРЧ ДСНС України в Івано-Франківській області з дня, наступного за днем звільнення - з 30 червня 2024 року;
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , починаючи з 14.08.1995 року працювала на посаді інспектора пожежних підрозділів в 23 Державній пожежно-рятувальній частині Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта»). Наказом голови комісії з припинення 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») від 27.06.2024 за № 29, позивачку звільнено з посади 29.06.2024 у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП. ОСОБА_1 вважає, що вказаний наказ про звільнення незаконний, прийнятий з порушенням процедури звільнення, передбаченої положеннями Кодексу законів про працю України, оскільки фактично відбулося злиття 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») та 17 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта»), який в подальшому був перейменовано на 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів. Позивачка вказує на те, що у даному випадку мала місце саме реорганізація, а не ліквідація юридичної особи. З урахуванням викладеного, на думку позивачки, її звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП є незаконним.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (т.1 а.с.61-62).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви (т.1 а.с.141-142).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.155).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 витребувано у Державної служби України з надзвичайних ситуацій письмову інформацію щодо факту правонаступництва 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") в аспекті передання адміністративної компетенції іншому органу підтверджену належним чином засвідченими документами, що засвідчують обставину переходу майна, прав та обов`язків 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") до її правонаступників та факт утворення в новоствореному органі рівнозначної посади (інженера з пожежної безпеки), яку займала ОСОБА_1 (т.1 а.с.182-183).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 витребувано у Державної служби України з надзвичайних ситуацій:
- письмову інформацію щодо факту реалізації ліквідованою комісією пункту 9 Положення про 23 Державну пожежно-рятувальну частину Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського нафтогазовидобувного управління ПАТ «УКРНАФТА»), зокрема, в аспекті пункту 9 коментованого положення щодо передачі активів одній або кільком неприбутковим організація відповідного виду, в аспекті якої вказати, якому саме суб`єкту та в якому обсязі було передано майно, що перебувало в оперативному управлінні 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області;
- інформацію щодо суб`єкта, який на даних час здійснює повноваження щодо запобігання, реагування та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру гасіння пожеж, пожежно-, аварійно- та пошуково-рятувального та інших невідкладних робіт на території Долинського нафтогазовидобувного управління ПАТ «УКРНАФТА» запобігання (т.1 а.с.225-226).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 застосувано до Державної служби України з надзвичайних ситуацій заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 908,40 грн. (т.1 а.с.245-246).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 повторно витребувано у Державної служби України з надзвичайних ситуацій інформацію щодо суб`єкта, який на даних час здійснює повноваження щодо запобігання, реагування та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру гасіння пожеж, пожежно-, аварійно- та пошуково-рятувального та інших невідкладних робіт на території Долинського нафтогазовидобувного управління ПАТ «УКРНАФТА» (т.1 а.с.247-248).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 клопотання представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено (т.2 а.с.72).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 300/5888/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (т.2 а.с.79).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 витребувано у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області та 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів додаткову письмову інформацію щодо:
- кількості працівників 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), які в 2024 році розпочали трудові відносини з 6 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів;
- належним чином засвідчені документи на підставі яких вищевказані особи були працевлаштовані в 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (т.2 а.с.88-89).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у задоволенні клопотання 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів про закриття провадження відмовлено (т.2 а.с.177-180).
Відповідач - Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 08.10.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що ОСОБА_1 працювала на посаді інженера з пожежної безпеки 23 ДПРЧ, однак відповідно до наказу 23 ДПРЧ від 27.06.2024 за № 29 останню звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Звернуто увагу, що наказом ДСНС України від 06.02.2024 за № НС-126 припинено ряд юридичних осіб, зокрема, 23 Державну пожежно-рятувальну частину Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") шляхом ліквідації, що і стало підставою звільнення позивачки на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Окрім того, відповідач вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки представник позивача не довів факту негативного впливу з боку Головного управління, який призвів до моральних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначив у чому полягає шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Внаслідок чого, просить суд відмовити в задоволенні позову (т.1, а.с.164-167).
05.11.2024 відповідач - Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області через канцелярію суду подало заперечення на відповідь на відзив (т.1, а.с.199-200).
09.12.2024 Державною службою України з надзвичайних ситуацій на виконання пункту 1 ухвали суду від 18.10.2024 подано письмові пояснення (т.1 а.с.234-237).
31.12.2024 Державною службою України з надзвичайних ситуацій на виконання пункту 1 ухвали суду від 24.12.2024 подано письмові пояснення (т.2 а.с.3-10).
6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів 13.01.2025 подав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Зазначив, що 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів не є правонаступником 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), що в свою чергу виключає можливості переходу функцій 23 ДПРЧ до 6 ДПРЗ, зокрема, в сфері трудових відносин (т.2 а.с.28-31).
10.03.2025 6 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів на виконання пункту 1 ухвали суду від 05.03.2025 подано витребувані докази (т.2 а.с.96-119).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши сукупності письмові докази, встановив наступне.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що наказом від 14.08.1995 за № 47 ОСОБА_1 прийнято на посаду інспектором пожежного підрозділу ППЧ-31 по охороні НВГУ «Долинанафтогаз» (т.1, а.с.20-24).
Згідно записів трудової книжки позивачки судом встановлено, що 16.07.2012 ОСОБА_1 переведена інспектором з пожежної безпеки ППЧ-23 з охорони НВГУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Наказом від 06.02.2024 за № НС-126 «Про припинення юридичних осіб шляхом ліквідації», зокрема, припинено юридичну особу 23 Державну пожежно-рятувальну частину Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського нафтогазовидобувного управління ПАТ «Укранафта»), шляхом ліквідації (т.1 а.с.29-31).
В подальшому, наказом голови комісії з припинення 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») від 27.06.2024 за № 29 ОСОБА_1 інженера з пожежної безпеки 23 ДПРЧ ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області звільнено з 29.06.2024 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, оскільки відповідно до наказу ДСНС України № НС-126 від 06.02.2024 «Про припинення юридичних осіб шляхом ліквідації» припинено юридичну особу - 23 ДПРЧ ДСНС України в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») шляхом ліквідації (т.1 а.с.25).
Не погоджуючись з наказом від 27.06.2024 за № 29, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Кодексом законів України про працю врегульовано трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (частина 2 статті 2 КЗпП України).
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України).
Зі змісту наведеної норми зрозуміло, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником, як при: ліквідації; реорганізації; скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників.
При цьому, вживані в цій нормі поняття «ліквідація», «реорганізація», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій, як юридичних осіб.
Ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України виключно з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог частини 2 статті 40, статей 42, 43, 49-2 КЗпП України.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України суду необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
За частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина 1 статті 42 КЗпП України).
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини 1 - 3 статті 49-2 КЗпП України).
Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення.
Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення.
Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками.
Так, аналізуючи вказане, звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).
При цьому, необхідно взяти до уваги роз`яснення, які містяться в пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, відповідно до яких при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 , сторона відповідача посилалася на те, що мало місце повна ліквідація 23 ДПРЧ ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області, з огляду на що останню звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП.
Тобто, спірним в даній справі є питання наявності такої підстави для звільнення, як ліквідація юридичної особи.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Так, відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.
Юридична особа - правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної, несе відповідальність за їі зобов`язаннями в повному обсязі (стаття 107 ЦК України).
Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат ліквідується.
Правовий аналіз змісту норм статей 104, 105, 110 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов`язків до інших осіб.
Водночас, іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення, тобто реорганізації.
Таким чином, реорганізація і ліквідація установи є різними видами припинення юридичної особи, що має різні наслідки після такого припинення, зокрема, в сфері трудових відносин.
Вертаючись до обставин справи, наказом від 06.02.2024 за № НС-126 «Про припинення юридичних осіб шляхом ліквідації», зокрема, припинено юридичну особу 23 Державну пожежно-рятувальну частину Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського нафтогазовидобувного управління ПАТ «Укранафта»), шляхом ліквідації (т.1 а.с.29-31)
Зокрема, в судовому засіданні представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області подала копію Договору про організацію та забезпечення охорони від пожеж за № 5084/2437-Р від 24.06.2024.
Пунктом ІІ вищевказаного договору регламентується предмет договору:
« 2.1. Відповідно до п.7 ч.2 ст.17, ч.4 ст.24 Кодексу цивільного захисту України, постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2013 № 874 «Про затвердження критеріїв утворення державних пожежно-рятувальних підрозділів (частин) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту в адміністративно-територіальних одиницях та переліку суб`єктів господарювання, де утворюються такі підрозділи (частини)», постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 716 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів на підставі договорів», предметом Договору є взаємовідносини Сторін щодо організації та функціонування підрозділу Державної пожежної охорони Головного управління для здійснення охорони від пожеж об`єктів Долинського ГПЗ ПАТ «Укрнафта», НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», та Управління нафтопромислового сервісу ПАТ «Укрнафта» далі - Загін.
2.3. Загін протягом строку дії Договору організовує і здійснює на об`єктах Товариства гасіння пожеж, рятування людей, надає допомогу в ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійного лиха».
Окрім цього, представником Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області подано також копію наказу від 23.04.2024 за № 23.04.2024, відповідно до змісту якого судом встановлено, що змінено найменування 17 державної пожежно-рятувальної частини з охорони об`єктів (Долинського газопереробного заводу ПАТ "Укрнафта") на 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів.
Тобто, в контексті наведеного, судом під час судового розгляду з`ясовано, що з 24.06.2024 розпочато виконання 6 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів в зонах своєї діяльності функцій і повноважень 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), що припинилася.
Внаслідок наведених обставин суд вважає, що 23 Державна пожежно-рятувальна частина Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), в якій працювала позивачка, фактично передала повноваження та функції 6 Державному пожежно-рятувальному загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів, що є однією з ознак реорганізації та є його правонаступником, оскільки у даному випадку до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів перейшли всі права та обов`язки з приводу правовідносин з проходження служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівником.
Тобто, узагальнюючи вказане, у контексті положень статті 104 Цивільного кодексу України, фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта").
Суд звертає увагу, що частинами 2 та 3 статті 36 КЗпП передбачено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації (керівників або складу державних органів) не припиняє дії трудового договору і в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника повинна бути продовжена.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Розірвання трудового договору у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації чи реорганізації, є ініціативою роботодавця, що й створює для працівника відповідні гарантії від незаконного звільнення. Якщо дійсною підставою для звільнення є просто небажання сторін продовжувати трудові правовідносини (безвідносно до обставин змін в організації праці) або бажання працівника розірвати трудовий договір, то таке звільнення повинне відбуватися за пунктом 1 частини 1 статті 36 або частиною 1 статті 38 КЗпП України відповідно.
Таким чином, реорганізація відноситься до терміну "змін в організації виробництва і праці", що свідчить про поширення на спірні правовідносини положення частини 3 статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Отже, встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.
Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
При цьому, суд звертає увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11, від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, від 19 січня 2016 року у справі № 810/1783/13-а неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Необхідно враховувати, що при реорганізації неможливе 100-відсоткове скорочення чисельності або штату працівників, оскільки на підприємстві - правонаступника повинні існувати вакансії для продовження здійснення ним своєї діяльності. Тобто, звільнити працівника у зв`язку зі скороченням штату та/або чисельності працівників, можна тільки у випадку, якщо його неможливо, за наявності згоди, перевести на іншу роботу.
Верховний Суд неодноразово зробив висновок, відповідно до якого зазначення суб`єктом владних повноважень у виданих ним актах такого способу припинення юридичної особи як ліквідація не є доказом дійсності ліквідації такої особи.
Так, ухвалюючи 27.05.2014 постанову у справі № 21-108а14 про протиправне звільнення з роботи, Верховний Суд України, зокрема, вказав про необхідність при розгляді справ даної категорії перевіряти законність як розпорядчого акта про звільнення, так і процедури звільнення, оскільки правовий акт, що став підставою для ліквідації, та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов`язані. Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати реальність такої ліквідації із врахуванням вищенаденого.
Окрім того, Верховний Суд України у постановах від 04.03.2014 у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28.10.2014 у справі № 21-484а14 сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої юридичної особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.03.2018 у справі №802/113/16-а, від 21 березня 2018 року у справі № 2802/651/16-а, від 12.12.2018 у справі №815/436/17, від 13.09.2019 у справі № 591/3065/16-а від 24.09.2019 у справі № 817/3397/15 від 20.12.2019 у справі № 591/3053/16а.
Суд вказує, що встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку підприємств чи органів державної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Відтак, законодавством визначено певні процедурні зобов`язання, яких роботодавець повинен дотримуватися при звільненні працівників.
Так, в ході судового розгляду з метою з`ясування всіх обставин справи, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 витребувано у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області та 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів додаткову письмову інформацію щодо:
- кількості працівників 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), які в 2024 році розпочали трудові відносини з 6 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів;
- належним чином засвідчені документи на підставі яких вищевказані особи були працевлаштовані в 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (т.2 а.с.88-89).
На виконання вище коментованої ухвали суду 6 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів долучено до матеріалів справі копію наказу 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів від 30.05.2024 за №9 (по особовому складу) «Про прийняття працівників», за змістом якого судом встановлено, що з 01.06.2024 прийнято по переведенню на роботу 36 працівників 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") (т.2. а.с.98-119).
В даному випадку суд вказує, що оскільки при розгляді цієї адміністративної справи встановлено, що 23 Державну пожежно-рятувальну частину Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") ліквідовано не було, а реорганізовано з передачею функцій держави в цій сфері новоутвореному органу - 6 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів, то позивачці, як іншим 36 працівникам 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), мало б бути запропоновано іншу рівноцінну (рівнозначну) посаду, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу у відповідному органі.
Проте, відповідачем не було виконано вищезазначених зобов`язань, передбачених положеннями статті 49-2 КЗпП, в той момент коли до новоутвореного органу з 01.06.2024 було прийнято по переведення на роботу 36 працівників 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта"), що в свою чергу підтверджує факт можливості працевлаштування працівників та наявності вакантних посад, у зв`язку із чим були порушені трудові гарантії позивачки як працівника, який має переважне право на залишення на роботі.
Окрім того, судом також взято до уваги лист Первинної профспілкової організації НГВУ «Долинанафтогаз» «Щодо скасування строків та тимчасового припинення неправомірних заходів пов`язаних із вивільненням працівників 23 ДПРЧ» від 31.05.2024 за № 18, яка в обґрунтуваннях дійшла висновку, що керівництвом 23 ДПРЧ не дотримано встановлений законодавством порядок щодо звільнення працівників у зв`язку із ліквідацією, зокрема, не дотримано положення статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статті 49-4 КЗпП України щодо проведення консультації з професійним органом про намічувані заходи щодо звільнень, пов`язаних з припиненням юридичної особи шляхом ліквідації. Вказано, що заплановане з 01.06.2024 вибіркове працевлаштування працівників 23 ДПРЧ суперечить законодавству (т.1 а.с.39-43).
Фактичні обставини свідчать, що підприємство, з якого було звільнено позивачку, не припинило свою діяльність у порядку ліквідації, а зазнало реорганізації, при цьому правонаступник продовжив господарську діяльність та мав можливість забезпечити переведення працівника, зокрема, й позивачки, яка працювала на посаді інспектора пожежних підрозділів ще з 1995 року, водночас, 23 Державна пожежно-рятувальна частина Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") свідомо вибірково обирала працівників, які будуть мати можливість переведення до новоутвореного підрозділу, що виключає таку законну можливість в даному випадку для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Суд зазначає, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення.
За таких обставин, аналізуючи правові норми, суд вважає, що стороною відповідача допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у не пропонуванні іншої рівноцінної (рівнозначної) посади, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи у 6 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів, та, як наслідок, наказ голови комісії з припинення 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта») від 27.06.2024 за № 29 є протиправним та таким, який слід скасувати.
В свою чергу, відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
При цьому, для цілей застосування частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), дискреція адміністративного суду поширюється на вибір найбільш ефективного способу захисту порушених прав позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Факт встановлення грубих порушень у процедурі звільнення особи, зобов`язує суд вжити ефективних заходів для поновлення прав такої особи. Оскільки протиправна бездіяльність відповідних осіб реорганізованого підприємства мала наслідком звільнення позивачки, то саме таке звільнення порушує права останньої та є протиправним в силу згаданої бездіяльності.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 з 30.06.2024 на посаді інженера з пожежної безпеки, а у разі неможливості такого поновлення - на іншій рівнозначній посаді в 6 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина 8 стаття 235 КЗпП України).

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 (справа № 6-435цс15) визначає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивачки із займаної посади, відтак, період часу з 30.06.2024 по 26.03.2025 є періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, повинен бути відшкодованим, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з абзацами 3, 4, 7 вказаного Порядку:

"У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку" :

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду."

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою до обрахування належить період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц.

Так, відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 10.02.2025, середньомісячний заробіток за два місяці, які передували звільненню ОСОБА_1 склав 30709,84 грн., а середньоденна заробітна плата 682,44 грн. (т.2, а.с.142-143).

Суд встановив, що період вимушеного прогулу становить з 30.06.2024 по 26.03.2025 192 робочих дні.

В зв`язку із вищенаведеним, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача за період з 30.06.2024 по 26.03.2025 (виходячи з розрахунку 192 х 682,44 грн.) в розмірі 131028,48 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів, як правонаступника реорганізованого 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта»), на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 131 028,48 грн. з відповідним утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 30.06.2024 на посаді інженера з пожежної безпеки, а у разі неможливості такого поновлення - на іншій рівнозначній посаді в 6 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць в розмірі 15 354,92 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів у розмірі 100 000 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Посилаючись на те, що відповідачами завдано моральну шкоду ОСОБА_1 , представником позивачки надано копію Висновку психолога від 09.07.2024 за № 6 (т.1 а.с.52-53).

Так, за змістом Висновку психолога від 09.07.2024 за № 6 судом встановлено, що: «…У липні 2024 року до консультанта з військової психології звернулася ОСОБА_1 за психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов`язаних зі скаргами на погіршення психо-емоційного стану внаслідок скорочення з попереднього місця роботи у сфері цивільного захисту населення і території.

Під час проведення первинного обстеження емоційного стану ОСОБА_1 було виявлено підвищену тривожність, значне зниження самооцінки, страх перед майбутнім, що і ймовірністю спричинене наслідком пережитого стресу і його психо-травмуючого впливу в результаті її несподіваного звільнення з роботи під приводом скорочення.

ОСОБА_1 скаржилася на часті головні болі, постійні розлади сну та панічні атаки (ситуативне сильне серцебиття, запаморочення, нудота, страх, внутрішній тремор, оніміння і тремтіння тук та інше).

Її продовжують травмувати думки та спогади про травматичний досвід щодо її приниження честі, гідності та ділової репутації. Особливо психотравмуючим і декілька разів згадуваним під час сесій є епізод, де ОСОБА_1 розповідає, що пропрацювала на роботі майже 29 років, і яку дуже любила і досконало знала як фахівець. Останнім часом на роботу вона їхала зі страхом, що її там чекає. Особливо стресовим для ОСОБА_1 було те, що вона раптово отримала трудову книжку на руки з формулюванням скорочення. Останній робочий день перед видачею трудової книжки також закінчився пригніченим динамічно зростаючим психоемоційним станом. Такі дії зі сторони її роботодавця принизили її честь, гідність та ділову репутацію, спричинили наступні негативні наслідки.

ОСОБА_1 була надана психологічна допомога з використанням технік арт-терапії в режимі дві сесії (120 хвилин) одноразово. Згідно з протоколом діагностики та терапії депресії, травматичних станів, панічних атак та підвищеної тривоги. У пані Світлани висока мотивація до унормування емоційного стану. Психіатричних розладів не виявлено (застосовувалася шкала СКІД-1/П структурованого клінічного інтерв`ю для діагностування розладів). Суїцидальності не виявлено. Виявлено надмірну тривожність, панічні атаки, легку депресію з імовірним переростанням в хронічну форму дистимії.

На момент обстеження є скарги на підвищення тривожності, які загострюються перед ймовірними зустрічами з рідними, друзями, знайомими та співробітниками. Всі ці обставини впливають на психологічний стан ОСОБА_1 , ускладнюють досягнення цілей терапії та спричиняють гостру реакцію на стрес, яка за її словами не спостерігалась раніше.

У ОСОБА_1 в результаті усіх цих психотравмуючих обставин спостерігається значне зниження рівня життя ( згідно з критеріями BОО3), а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, погіршення сну, негативні переживання, негативне мислення, зниження самооцінки, знижена працездатність, апатія, зниження апетиту, порушені соціальні та дружні зв`язки.

У зв`язку з травматичними впливом на ОСОБА_1 дій зі сторони її керівництва (упереджене ставлення, приниження, знецінення її роботи) у неї погіршилася самооцінка, знизився рівень базової безпеки та значно зросла фонова тривожність й загальна недовіра до світу. У неї загострене почуття справедливості, і нічим не мотивоване з боку керівництва вибіркове скорочення ще більше загострив його та водночас вплинув на псхоемоційний стан. Що в подальшому імовірно потребуватиме більшої уваги до здоров`я та пов`язаних з цим фінансових витрат.

Наголошую також на тому, що ОСОБА_1 є дружиною офіцера ДСНС, як і всі родини захисників та рятувальників, перебувають у постійних поглиблених стресах і додаткові стреси ще більш негативно впливають на ментальне здоров`я її та всієї родини.

За результатами обстеження стану ОСОБА_1 рекомендовано: подальша індивідуальна КПТ, тілесно-орієнтовно - травмофокусовані терапії й техніки в режимі 2 сесії (120 хвилин) у тиждень.

Рекомендовано уникати будь-яких стресових ситуацій. Рекомендовано щоденно використовувати дихальну практику «Вдихаю позитив - видихаю негатив», техніки «Прогресивна м`язова релаксація», техніка «»Дихання через долоні». На наступних сесіях необхідно в обов`язковому порядку застосовувати методику нормалізації сну та процесу засипання «Морфей», інші техніки і практики.

З огляду на існуючі проблеми та їх наслідки ОСОБА_1 ще необхідно 20-26 сесій…».

Зважаючи на те, що між вказаними протиправними діяннями стороною відповідача, що здійснювалися в процесі незаконного звільнення позивачки та заподіяною останній моральною шкодою є причинний зв`язок і встановлена вина, яка підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, внаслідок чого, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Однак, при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд враховує обставини вчинення протиправної поведінки щодо позивачки, характер та обсяг душевних страждань, пов`язаних з порушенням стану психічного здоров`я, негативні психоемоційні зміни, психологічний дискомфорт, хвилювання, переживання та ту обставину, що обумовлена сума стягнення не підтверджена фактичними даними, внаслідок чого, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди частково, що еквівалентно розміру в загальній сумі 5 000,00 грн.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачка просить суд стягнути з 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів та з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 по 50000,00 грн., однак, враховуючи всі вищенаведені обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. саме з 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів, оскільки саме вказане підприємство є правонаступником 23 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ «Укрнафта»), яка в свою чергу здійснювала певні дії під час процесу звільнення позивачки.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивачки, які полягають в негативних емоціях та підтвердження причинного зв`язку і завданням останній від цього моральної шкоди діями саме Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, внаслідок чого, суд доходить висновку про необґрунтованість в частині позовної вимоги вимоги про відшкодування моральної шкоди до вказаного відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо судових витрат суд зазначає, що пунктом 1 частини 1 статті 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, відтак, підстав для стягнення судового збору у суду немає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (Долинського НГВУ ПАТ "Укрнафта") "Про розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України" від 27.06.2024 за № 29.

Поновити ОСОБА_1 з 30.06.2024 на посаді інженера з пожежної безпеки, а у разі неможливості такого поновлення - на іншій рівнозначній посаді в 6 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів.

Стягнути з 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 131028,48 грн. (сто тридцять одна тисяча двадцять вісім гривень 48 копійок), з відповідним утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч).

В решті позовних вимог - відмовити.

Звернути до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 15354,92 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (, вул. Франка, 6, м. Івано-Франківськ, 76018),

6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області з охорони об`єктів (, вул. Підлівче, 63А, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 09 квітня 2025 р.