Справа № 140/14601/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14601/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України, Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 , відповідач-1), Генерального штабу Збройних Сил України (далі Генеральний штаб ЗСУ, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (далі - Головнокомандувач ЗСУ) від 26.10.2024 №1416 (по особовому складу) в частині звільнення з займаної посади і призначення до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника центру з психологічної підтримки персоналу начальника групи психологічної підтримки персоналу В/ч НОМЕР_1 офіцером резерву; визнання протиправним та скасування наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.11.2024 №329 «Про прийняття і здавання справ та посади заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу начальника групи»; визнання протиправним та скасування наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.11.2024 №367 про виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 та вибуття його до нового місця служби, термін прибуття 18.11.2024; поновлення позивача на посаді заступника начальника центру з психологічної підтримки персоналу-начальника групи психологічної підтримки персоналу В/ч НОМЕР_1 з 16.11.2024; зобов`язання командування В/ч НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 до усіх видів забезпечення з 16.11.2024; зобов`язання В/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2024 та по дату ухвалення рішення суду та набрання ним законної сили включно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 на посаді заступника начальника центру з психологічної підтримки персоналу - начальника групи психологічної підтримки персоналу. Згідно виписного епікризу від 08.11.2024 №2597 він перебував на лікуванні у військовому госпіталі, за наслідками діагностованих захворювань потребував скерування на стентування та направлення на проходження МСЕК, а 08.11.2024 він пройшов ВЛК та згідно довідки від 08.11.2024 №1308 позивач визнаний придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони.

Зазначає, що після проходження ВЛК він повернувся у В/ч НОМЕР_1 та 16.11.2024 його ознайомили з наказом Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416, згідно якого позивача звільнено з займаної посади і призначено до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 офіцером резерву, а також усно було ознайомлено з наказами командира В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про прийняття і здавання справ та посади заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу - начальника групи» та від 16.11.2024 №367 (по стройовій частині) про виключення позивача зі списків частини та вибуття його до нового місця служби, термін прибуття 18.11.2024.

Позивач не погоджується із вище зазначеними наказами з таких підстав: наказ Головнокомандувача ЗСУ про переведення був прийнятий в період його перебування на лікуванні; не було враховано висновку ВЛК та стану його здоров`я, тобто не було виконано обов`язку щодо забезпечення його посадою відповідно до висновку ВЛК та переведення на цю посаду; його переведено на посаду із шпк «підполковник», що є нижчим званням ніж наявне у нього «полковник», тому переведення зводиться до погіршення його становища без наявних на це підстав (стягнень жодного характеру він не мав); також йому не було забезпечено направлення на проходження МСЕК за результатами лікування у госпіталі та проходження ВЛК, не було направлено його на оперативне лікування стентування. Крім того вказав, що на його рапорт щодо роз`яснень наказу в частині посади, на яку його переводять, пояснень так і не отримав.

З урахуванням наведеного позивач вважає незаконними накази Головнокомандувача ЗСУ та командира В/ч НОМЕР_1 , як наслідок такі накази підлягають скасуванню, а він поновленню на посаді з 16.11.2024 з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду з цим позовом в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)учасників справи (т. 1 а.с.33).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-2 позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. При цьому зазначив, що Генеральний штаб ЗСУ не є належним відповідачем у даній справі, оскільки оскаржуваний у даній справі наказ від 26.10.2024 №1416 було видано Головнокомандувачем ЗСУ. Разом з тим, зазначив, що наказ Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416, пунктом 4 якого ОСОБА_1 призначався на посаду передбачену штатом воєнного часу, у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану відповідно до пунктів 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153) та затвердженого Плану переміщення військовослужбовців осіб офіцерського складу Збройних Сил України від 26.10.2024, є правомірним, підставою переміщення позивача було доукомплектування ЗСУ, що відбулося у межах кадрових повноважень Головнокомандувача ЗСУ (т. 1а.с. 37-39).

Представник відповідача-1 у відзиві на позовну заяву позовних вимог теж не визнав. В обґрунтування такої позиції зазначив, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, всупереч чинному законодавству, норми якого є обов`язкові до виконання, особливо в умовах військового стану, не виконав наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 та наказів командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.11.2024 №329 та від 16.11.2024 №367 (по стройовій частині). При цьому, по факту неприбуття до нового місця служби, а саме до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 та з метою недопущення подібних випадків у майбутньому командиром В/ч НОМЕР_1 було призначено службове розслідування стосовно полковника ОСОБА_1 . За результатами вказаного службового розслідування встановлено, зокрема, те, що військовослужбовець ОСОБА_1 не прибув до В/ч НОМЕР_2 та до списків особового складу вказаної частини не зарахований; перелічені факти під час проведення службового розслідування, вказали на те, що об`єктивних причин в полковника ОСОБА_1 щодо невиконання наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 та вибуття до його нового місця служби не було; при цьому, 20.12.2024 було отримано відповідь від позивача, що він на сьогодні фінансово не спроможний здійснити переміщення та позбавлений засобів до існування та лікування. Зауважив, що В/ч НОМЕР_1 направлено повідомлення з матеріалами службового розслідування до ТУ ДБР у Львівській області про вчинене правопорушення за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 та ч. 5 ст. 407 КК України. Щодо самих позовних вимог, то зазначив, що військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди. Оскільки позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а під час воєнного стану Головнокомандувач ЗСУ та командир В/чА1587 має право здійснювати переміщення військовослужбовців, тому переміщення ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_2 не суперечить діючому законодавству, а оскаржувані у даній справі накази є законними. Також зауважив, що для встановлення групи інвалідності за наявності необхідних висновків МСЕК, необхідно звернутись з відповідним рапортом до командування 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 , де полковник ОСОБА_1 відповідно до наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416, призначений офіцером резерву. Враховуючи вище наведене просив у задоволенні позову відмовити повністю (т. 1 а.с.52-59).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 у задоволенні клопотання відповідача В/ч НОМЕР_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено (т.1 а.с. 82).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 залучено до участі у справі як другого відповідача Головнокомандувача ЗСУ (далі - відповідач-3) (т. 1 а.с. 83).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-3 позовні вимоги заперечив. В обґрунтування такої позиції зазначив, що оскільки у В/ч НОМЕР_2 були наявні вакантні посади, зокрема, посада офіцера резерву 67 запасної роти, виникла необхідність щодо їх доукомплектування, а тому була проведена відповідна робота. У зв`язку з чим, на виконання вимог розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 23.10.2024 № 300/ПУ/2032/П/дск, відповідачем-1 за підпорядкованістю було подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 відомість відібраних військовослужбовців В/ч НОМЕР_1 , що сплановані до переміщення, а ІНФОРМАЦІЯ_1 було погоджено вказаних кандидатів, у тому числі й позивача, та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як наслідок, Головнокомандувачем ЗСУ було затверджено План переміщення військовослужбовців осіб офіцерського складу ЗСУ від 26.10.2024, до якого було включено позивача. Тобто, за результатами розгляду зазначених документів, які були розроблені В/ч НОМЕР_1 та погодженні командувачем Сил логістики ЗСУ (у підпорядкуванні якого перебуває відповідач-1), Головнокомандувачем ЗСУ, як найвищою військовою посадовою особою у ЗСУ, а також єдиними уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо вирішення спірного питання, було прийнято рішення щодо переміщення позивача. У подальшому, на підставі затвердженого Плану переміщення, Головнокомандувачем ЗСУ відповідно до пунктів 82 та 257 Положення №1153 було видано наказ (по особовому складу) від 26.10.2024 № 1416, згідно з пунктом 4 якого позивач призначався на посаду передбачену штатом воєнного часу, у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану. Відповідно до підпункту 6 пункту 82 вказаного Положення, призначення військовослужбовців на посади, передбачені штатом воєнного часу, здійснюється, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення №1153 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення. Водночас відповідно до абзацу шостого пункту 112 вказаного Положення військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом (таким військовослужбовцем є позивач), переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди, тобто без будь-яких обмежень передбачених пунктом 112 Положення, а також довідками ВЛК. З урахуванням наведеного зазначив, що підставою переміщення позивача було доукомплектування ЗСУ, що відбулося у межах кадрових повноважень відповідача-3. Поряд з тим зауважив, що на момент видання оскаржуваного наказу жодних обставин, у тому числі передбачених пунктом 112 Положення, а також будь-яких обмежень передбачених довідками ВЛК, які б унеможливлювали переміщення позивача, не існувало. Також зазначив, що посада офіцера резерву запасної роти є фактично посадою в підрозділі забезпечення, адже призначенням запасної роти є подальше комплектування підрозділів ЗСУ, а тому виключно у майбутньому, у випадку необхідності доукомплектування іншої посади, та відповідного переміщення позивача з посади офіцера резерву запасної роти, можливе врахування його стану здоров`я. Відтак, оскільки переміщення позивача відбулося у суворій відповідності до вимог спеціальних норм Положення №1153 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/1645 (далі Інструкція №170), які діють під час особливого періоду, у тому числі воєнного стану, то є очевидним, що Головнокомандувачем ЗСУ під час видання оскаржуваного наказу від 26.10.2024 №1416 жодних прав позивача порушено не було. З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю (т. 1 а.с.91-93).

27.01.2025 позивач подав клопотання про долучення доказів, в якому також вказав, що 11.01.2025 В/ч НОМЕР_3 винесено подання про вжиття заходів для усунення порушень вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, причин та умов, що їм сприяли, яке підтверджує, що оскаржувані у даній справі накази є незаконними. Крім того, зазначив, що у зв`язку з невиконанням Генеральним штабом ЗСУ рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №460/71/20 (яким визнано протиправними та скасовано відповідні накази начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ та командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та поновлено позивача на посаді старшого офіцера відділу взаємодії управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ ЗСУ з 29.11.2019) в повному обсязі, оскаржувані у даній справі накази є незаконними, оскільки вони перешкоджають виконанню судового рішення у справі №460/71/20 (т. 1 а.с.104-113).

07.02.2025 позивач подав додаткові пояснення, в яких, серед іншого, також зазначив, що 67 запасна рота В/ч НОМЕР_2 не є підрозділом забезпечення та не є окремим підрозділом ЗСУ, оскільки призначена виключно для тимчасового утримання (звільнення) до подальшого розподілу в межах В/ч НОМЕР_2 , яка входить в склад бойового застосування. Крім того, зауважив, що у командира В/ч НОМЕР_1 упереджене ставлення до нього, оскільки 01.06.2023 відповідачем-1 було видано наказ №28, яким позивачу було оголошено догану за низьку виконавчу дисципліну, та який в подальшому був визнаний протиправним та скасованим судовим рішенням у справі №380/15339/23 (т. 1 а.с. 176-179).

04.03.2025 представник відповідачів Генерального штабу ЗСУ та Головнокомандувача ЗСУ подав клопотання про закриття провадження у даній справі в частині, що стосується позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 № 1416 на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, посилаючись на те, що відповідно до пункту 14 параграфу 3 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 20.02.2025 № 118 пункт 4 оскаржуваного наказу від 26.10.2024 № 1416 про призначення позивача офіцером резерву скасовано як нереалізований (т. 1 а.с. 238-239, т. 2 а.с. 1-2).

11.03.2025 позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що незважаючи на скасування пункту 4 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 № 1416 його на попередньому місці служби поновлено не було, оскільки оскаржувані накази командира В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 та від 16.11.2024 № 367 не скасовані. Оскільки жодних дій щодо його поновлення на попередній посаді у В/ч НОМЕР_1 вчинено не було, тому скасування наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 № 1416 жодним чином не відновило його порушене право на поновлення на службі. З цих підстав просив суд не закривати провадження у даній справі в частині, що стосується позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 № 1416 до вирішення його питання про поновлення на військовій службі. Крім того зазначив, що командиром В/ч НОМЕР_1 було прийнято рішення 13.10.2024 та видано 14.10.2024 направлення на проходження позивачем медичного огляду ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби у ЗСУ. Одночасно 22.10.2024 за вих. №370/1/2/7572 на адресу В/ч НОМЕР_4 надійшла телеграма командувача Сил Логістики ЗСУ з вимогою щодо надання кандидатів для комплектування бойових військових частин офіцерським, сержантським та рядовим складом різних військово-облікових спеціальностей, яка фактично вимагала не включати до відомостей на переміщення категорію військовослужбовців, зокрема, які проходять військову службу за контрактом та військову службу під час мобілізації, на особливий період та визнанні за висновками ВЛК придатними до військової служби з обмеженнями (придатні до служби у військових частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, вищих військових навчально закладах, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони). З урахуванням цього зазначив, що командир В/ч НОМЕР_1 , знаючи про його хвороби без висновку ВЛК та перебравши на себе повноваження ВЛК, вказав у відомостях відібраних військовослужбовців частини, що він є придатним до військової служби; вказане свідчить про те, що його звільнення відбулось внаслідок незаконних дій командира В/ч НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 9-11).

01.04.2025 представник відповідача-1 подав клопотання, в якому зазначив, що накази командира В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 та №367 були видані на підставі наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 по особовому складу, який на момент їх видання був чинним і обов`язковим до виконання. Відповідно до військового законодавства України командир військової частини зобов`язаний забезпечити реалізацію наказів вищого командування, що і було зроблено шляхом видання зазначених наказів. Таким чином, накази № 329 та № 367 на момент їх прийняття відповідали чинним нормативно-правовим актам і не можуть бути визнані протиправними лише на підставі подальшого скасування наказу №1416. При цьому зауважив, що наказ від 26.10.2024 № 1416 у частині пункту 4 (призначення ОСОБА_1 офіцером резерву до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 ) був скасований як нереалізований. Згідно з наказом Головнокомандувача ЗСУ від 20.02.2025 № 118 (пункт 14 параграфу 3) це скасування обґрунтоване фактом неприбуття позивача до нового місця служби у встановлений термін (18.11.2024). Однак таке скасування є наслідком невиконання позивачем своїх обов`язків як військовослужбовця, а не свідченням протиправності дій, рішень командира В/ч НОМЕР_1 . Накази від 16.11.2024 № 329 та № 367 були видані в межах повноважень командира і на підставі чинного на той момент наказу №1416, тому їх правомірність не може бути оскаржена через подальші обставини, спричинені діями або бездіяльністю позивача. Оскільки факт неприбуття позивача до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 у встановлений термін (18.11.2024) підтверджується матеріалами службового розслідування та передачею справи до Державного бюро розслідувань, тому будь-які негативні наслідки для позивача є результатом його власних дій, а не протиправності оскаржуваних наказів (т. 2 а.с.21-23).

03.04.2025 позивач подав пояснення, в яких, посилаючись на ті ж підстави, що і у попередніх заявах, вказав про протиправність наказів командира В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 та №367. Також вказав, що прибути 18.11.2024 в розпорядження 67 запасної роти НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ ЗСУ не мав змоги у зв`язку із перебуванням на лікуванні та погіршенням стану здоров`я. Крім того, зазначив, що після скасування пункту 4 наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 № 1416, він повинен продовжити проходити військову службу у В/ч НОМЕР_1 , а командир цієї частини повинен самостійно скасувати свої накази (т. 2 а.с.58-62).

Також 03.04.2025 та 10.04.2025 позивач подав заяви про долучення доказів, в яких зазначив, що 04.04.2025 на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27.03.2025 у справі №466/2733/25 Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону внесені відомості за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України до ЄРДР та визнано його потерпілим; а 09.04.2025 Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві внесені відомості до ЄРДР та розпочато проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. Вказані документи, на думку позивача, підтверджують, що оскаржувані накази командира В/ч НОМЕР_1 є незаконними (т. 2 а.с.81, 87-88).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у задоволенні клопотання представника Генерального штабу ЗСУ та Головнокомандувача ЗСУ про закриття провадження у справі в частині позовних вимог відмовлено.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 до 28.11.2019 проходив військову службу за контрактом. 18.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 було призвано на військову службу по мобілізації. Вказані обставини підтверджується записами у послужному списку та у військову квитку серії НОМЕР_6 (т. 1 а.с. 143-150, 157-160).

Також не є спірною та обставина, що полковник ОСОБА_1 проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 на посаді заступника командира В/ч з психологічної підтримки персоналу- начальника групи психологічної підтримки персоналу.

Згідно з службової характеристики, погодженої 13.10.2025 командиром В/ч НОМЕР_1 , позивача рекомендовано направити на ВЛК для визначення придатності до військової служби (т. 2 а.с.12). 14.10.2024 командиром В/ч НОМЕР_1 було видано направлення №3402, відповідно до якого полковника ОСОБА_1 направлено на медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби у ЗСУ (т. 2 а.с. 13).

У період з 30.10.2024 по 08.11.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у В/ч НОМЕР_7 та за лікувальними рекомендаціями йому було рекомендовано стентування та скерування на МСЕК, про що свідчить виписний епікриз від 08.11.2024 №2597 (т.1 а.с. 170-171).

Також з довідки В/ч НОМЕР_7 від 08.11.2024 №1308 вбачається, що 08.11.2024 ВЛК госпітальною при В/ч НОМЕР_7 було проведено медичний огляд полковника ОСОБА_1 та на підставі статей 39б, 40б, 38б,57б, 54в, 61в, 43в графи ІІІ Розкладу хвороб він був визнаний придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони (т. 1 а.с. 169).

Після завершення лікування та проходження ВЛК позивач 16.11.2024 прибув у В/ч НОМЕР_1 , де його ознайомили з наказом Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416.

Так, згідно з пунктом 4 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416, відповідно до пунктів 82 та 257 Положення №1153 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника центру з психологічної підтримки персоналу- начальника групи психологічної підтримки персоналу В/ч НОМЕР_1 , звільнено із займаної посади і призначено до 67 запасної роти НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ ЗСУ (у наданих позивачем та відповідачем-1 примірниках наказу зазначено призначити до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 ) офіцером резерву, при цьому, також зазначено, що призначається на посаду передбачену штатом воєнного часу, у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану із шпк «підполковник» (т. 1 а.с. 7, 43, 62, 95).

16.11.2024 командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №329 «Про прийняття і здавання справ та посади заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу начальника групи», відповідно до якого, зокрема, для якісної організації прийняття і здавання справи і посади призначено відповідну комісію В/ч; полковнику ОСОБА_1 справи та посаду передати відповідній посадовій особі (т. 1 а.с. 63-64).

На виконання вище вказаного наказу комісією 16.11.2024 було складено акт прийому-передачі справ та посади заступника командира В/ч НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу-начальника групи психологічної підтримки персоналу В/ч НОМЕР_1 (вх. від 16.11.2024 №2564) (т. 1 а.с. 67-69). Від підписання вказаного акту полковник ОСОБА_1 відмовився та відмовився отримати документи на переміщення, про що складено відповідний акт про відмову підписання акту прийому-передачі справ та посади та отримання документів на переміщення (вх. від 16.11.2024 №2565), у такому акті зазначено, що позивач причини відмови у підписанні такого акту пояснив тим, що потребує уточнення питань по наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 (т. 1 а.с. 70).

В матеріалах справи наявні також рапорти позивача від 16.11.2024, в яких останній просив командира В/ч НОМЕР_1 : уточнити зміст наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 щодо призначення його до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 : видати йому направлення на МСЕК відповідно до виписного епікризу від 08.11.2024 №2597 та направити у ВМКЦ Західного регіону для проведення операції зі стентування аорти (т. 1 а.с.9, 9 зворот). Суд звертає увагу на те, що відповіді відповідача-1 на вказані рапорти матеріали справи не містять.

В подальшому, 16.11.2024 командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) №367, відповідно до якого полковника ОСОБА_1 , заступника командира В/ч з психологічної підтримки персоналу-начальника групи психологічної підтримки персоналу В/ч НОМЕР_1 , призначеного наказом Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 на посаду офіцера резерву 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, з 16.11.2024 виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з сніданку17.11.2024; підстава витяг з наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416, обхідний лист, рапорт полковника ОСОБА_1 від 16.11.2024 №1160 (т. 1 а.с. 65).

У матеріалах справи також міститься лист В/ч НОМЕР_2 від 19.11.2024, яким повідомлено командира В/ч НОМЕР_1 про те, що станом на 19.11.2024 полковник ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_2 не прибув (т. 1 а.с. 71). При цьому, як стверджує представник відповідача-1, за фактом неприбуття позивача до нового місця служби - до 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 командиром В/ч НОМЕР_1 було призначено службове розслідування та, в подальшому, відповідне повідомлення з матеріалами службового розслідування було направлено до відповідного Державного Бюро розслідувань про вчинене правопорушення за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 та ч. 5 ст. 407 КК України.

Судом також встановлено, що 20.05.2025 Головнокомандувачем ЗСУ видано наказ (по особовому складу) №118, відповідно до пункту 14 параграфу 3 якого пункт 4 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 про призначення полковника ОСОБА_1 офіцером резерву 67 запасної роти НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ ЗСУ скасовано як нереалізований (т. 1 а.с. 243, т. 2 а.с. 4).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб офіцерського складу (частина шоста статті 2 Закону №2232-XII).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 6 Закону №2232-XII військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань, Служби безпеки України та розвідувальних органів України на організацію і штати воєнного часу укомплектовуються військовослужбовцями, резервістами або військовозобов`язаними.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

При цьому суд зауважує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» , затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год.30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, дія якого у подальшому неодноразово продовжувалась та на час виникнення спірних правовідносин в Україні також триває воєнний стан.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язаних з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі визначений Положенням №1153 (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із підпунктом 1 пункту 81 Положення №1153 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Відповідно до підпункту 6 пункту 82 Положення №1153 призначення військовослужбовців на посади здійснюється у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Відповідно до пункту 83 Положення №1153 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Відповідно до абзаців сьомого, восьмого пункту 110 Положення №1153 переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи. Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.

Відповідно до пункту 112 Положення №1153 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

В той же час, абзацом шостим пункту 112 Положення №1153 передбачено, що військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення №1153 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення №1153 визначає Інструкція №170 (далі - в редакції на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 1.5 розділу І Інструкції №170 передбачено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються, зокрема, План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16).

Відповідно до пункту 4.1 розділу IV Інструкції №170 військовослужбовці Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту призначаються на посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. Призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються з урахуванням результатів оцінювання на підставі Резерву кандидатів для просування по службі (далі - Резерв для просування по службі), Плану переміщення на посади, подань, службових документів, визначених пунктами 1.5, 1.6 розділу I цієї Інструкції (якщо в умовах воєнного часу неможливо оформити подання), та клопотань посадових осіб, а також рішень колегіальних органів, утворених відповідно до чинного законодавства України.

Абзацом п`ятим пункту 4.11 розділу IV Інструкції №170 визначено, що підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є в умовах особливого періоду - документи, визначені пунктом 1.5 розділу І цієї Інструкції, одним з яких є План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад, який оформляється на військовослужбовців, зокрема, щодо призначення на посади і переміщення.

Судом встановлено, на виконання вимог розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 12.10.2024 №474 та телеграми ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.10.2024 за вих. №370/1/2/7572 (т. 2 а.с. 13 зворот) В/ч НОМЕР_4 за підпорядкованістю було подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 «Відомість відібраних військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що сплановані до переміщення», в якій було зазначено кандидатів, які плануються до переміщення на посади, зокрема, полковника ОСОБА_1 та що останній придатний до військової служби (т. 1 а.с.97-98).

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 25.10.2024 №370/1/2/7644 направлено до Кадрового центру ЗСУ «Відомість відібраних військовослужбовців, що сплановані для переміщення», до якої було включено полковника ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 99-100).

З дослідженого судом витягу з Плану переміщення осіб офіцерського складу ЗСУ (пункт 4) слідує, що 26.10.2024 Головнокомандувачем ЗСУ погоджено переміщення військовослужбовця полковника ОСОБА_1 на посаду, передбачену штатом воєнного стану офіцером резерву 67 запасної роти НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ ЗСУ (шпк «підполковник»); підстава включення в план переміщення: пункти 82 та 257 Положення необхідність доукомплектування військової частини (т. 1 а.с .96).

Отже, у цьому випадку переміщення позивача здійснено на виконання затвердженого Головнокомандувачем ЗСУ Плану переміщень, внаслідок чого позивача пунктом 4 оскаржуваного наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416, звільнено із займаної посади і призначено до 67 запасної роти НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ ЗСУ офіцером резерву, при цьому, також зазначено, що призначається на посаду передбачену штатом воєнного часу, у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану із шпк «підполковник» (т. 1 а.с. 7, 43, 62, 95).

Варто зауважити, що на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв і продовжує діяти воєнний стан, тому були наявні правові підстави для переміщення позивача на нове місце служби без його згоди з метою доукомплектування Збройних Сил України, що обумовлено обставинами особливого періоду.

При цьому, до повноважень суду не належить надання оцінки доцільності переміщення військовослужбовців, тим більше під час під час дії особливого періоду та правового режиму воєнного стану в Україні, адже доцільність перебування військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на конкретній посаді, необхідність переміщення через службову необхідність відноситься до компетенції військового керівництва, зокрема, Головнокомандувача ЗСУ.

Отже, Головнокомандувач ЗСУ при прийнятті наказу (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 діяв відповідно до приписів законодавчих та нормативно-правових актів та у межах власної компетенції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний наказ Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 був прийнятий в період перебування позивача на лікуванні, при прийнятті такого наказу не було враховано висновку ВЛК та стану його здоров`я, цим наказом переведено на посаду із шпк «підполковник», що є нижчим званням ніж наявне у нього, суд відхиляє з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 18.03.2022 проходить військову службу за призовом по мобілізації, про що свідчать записи у послужному списку та у військовому квитку серії НОМЕР_6 (т. 1 а.с. 143-150, 157-160), при цьому та обставина, що позивач до 28.11.2019 проходив військову службу за контрактом жодним чином не змінює чинного на даний час правового статусу позивача як військовослужбовця.

З аналізу абзацу шостого пункту 112 у взаємозв`язку з абзацом другим пункту 257 Положення №1153 слід дійти висновку, що в особливий період для доукомплектування Збройних Сил України переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на нове місце військової служби на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без його згоди, тобто без будь-яких обмежень, передбачених пунктом 112 Положення №1153.

Більше того, на момент прийняття Головнокомандувачем ЗСУ наказу (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 жодних обставин, у тому числі, передбачених пунктом 112 Положення №1153, які б унеможливлювали переміщення позивача, не було, позаяк лише 08.11.2024 проведено ВЛК медичний огляд позивача, про що свідчить довідка В/ч НОМЕР_7 від 08.11.2024 №1308 (т. 1 а.с. 169).

Також варто зазначити, що позивач до матеріалів справи долучив виписний епікриз від 08.11.2024 №2597, з якого слідує, що у період з 30.10.2024 по 08.11.2024 він перебував на стаціонарному лікуванні у В/ч НОМЕР_7 (т.1 а.с. 170-171), жодних інших належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що 26.10.2024 (день видання Головнокомандувачем ЗСУ наказу №1416) позивач був на лікуванні матеріали справи не містять. Поряд з тим, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідачем-3 було прийнято наказ про призначення позивача на відповідну посаду, а виключення зі списків особового складу В/ч НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби відбулось 16.11.2024 (в день прибуття позивача після завершення лікування та проходження ВЛК).

Також суд враховує те, що під час воєнного стану в України в ЗСУ діють штати воєнного часу та відповідні ним номенклатури посад.

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що наказ Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 в частині, що стосується позивача, виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавством, як наслідок є правомірним.

При цьому, подальше скасування Головнокомандувачем ЗСУ згідно з наказом (по особовому складу) від 20.05.2025 №118 (пункт 14 параграфу 3) пункту 4 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416, жодним чином не свідчить про протиправність наказу від 26.10.2024 №1416 на момент його прийняття, позаяк такий наказ скасований саме як нереалізований.

Відповідно до пункту 109 Положення №1153 вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Суд зазначає, що наказ командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.11.2024 №329 «Про прийняття і здавання справ та посади заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу начальника групи» та наказ командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.11.2024 №367 про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, фактично були технічною реалізацією наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 (пункту 4), оскільки вони були прийняті безпосередньо на його виконання.

При цьому, на момент прийняття командиром В/ч НОМЕР_1 наказів від 16.11.2024 №329 та №367 наказ Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 був чинним і обов`язковим до виконання.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 29.10.2024 за вх. 2386 у В/ч НОМЕР_1 було зареєстровано наказ Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416, про що свідчить відповідний витяг із журналу (т. 1 а.с. 66). При цьому, зі змісту подання В/ч НОМЕР_3 від 11.01.2025 №674/1/786 «Про вжиття заходів для усунення порушень вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, причин та умов, що їм сприяли» слідує, що на адресу В/ч НОМЕР_1 за вих. від 28.10.2024 №370/1/2 надійшла телеграма ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступним змістом: з метою безумовного виконання вимог наказу Головнокомандувача ЗСУ від 12.10.2024 №474 «Про проведення невідкладних заходів комплектування бойових військових частин» наказано: командирам військових частин з отриманням витягів із наказів начальника Генерального штабу ЗСУ (інформаційного повідомлення) про призначення відібраного особового складу, протягом 2 днів організувати та забезпечити його повний розрахунок, виключення зі списків особового складу В/ч та направлення для подальшого проходження військової служби у розпорядження командирів В/ч, визначених наказами (т. 1 а.с. 118-122).

За таких обставин командир В/ч НОМЕР_1 зобов`язаний був виконати наказ Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 та видати накази від 16.11.2024 №329 та №367.

Суд зазначає, що накази командира В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 та №367 також видані на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавством, як наслідок є правомірними та скасуванню не підлягають.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що він 16.11.2024 подавав відповідачу-1 рапорти, в яких просив командира В/ч НОМЕР_1 уточнити зміст наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 та видати йому направлення на МСЕК та направити у ВМКЦ Західного регіону для проведення операції зі стентування, позаяк вказане жодним чином не свідчать про протиправність наказів від 16.11.2024 №329 та №367, які прийняті з урахуванням особливостей порядку проходження військової служби за призовом, та не доводить відсутність правових підстав для їх прийняття. Суд звертає увагу, що командир В/ч НОМЕР_1 не наділений правом уточнювати зміст наказу Головнокомандувача ЗСУ, він може уточнити лише відданий ним особисто наказ. Щодо пояснень позивача щодо невидачі йому направлення на МСЕК та на проведення операції суд вважає, що такі доводи самі по собі не свідчать про неправомірність оскаржуваних наказів, а вказані обставини, які на думку позивача є протиправними, могли бути підставою для оскарження дій посадової особи військової частини в окремому провадженні, однак матеріали справи не містять доказів такого оскарження.

Також варто зауважити, що невиконання вимог подання В/ч НОМЕР_3 від 11.01.2025 №674/1/786 «Про вжиття заходів для усунення порушень вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, причин та умов, що їм сприяли» (т. 1 а.с. 118-123) є відповідальністю виключно посадових осіб В/ч НОМЕР_1 . При розгляді даного спору суд досліджує наявність правових підстав при прийнятті наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 та наказів В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 та №367 (які є похідними і прийняті на підставі наказу Головнокомандувача ЗСУ) станом на дату їх винесення.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржувані у даній справі накази перешкоджають виконанню рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №460/71/20 в частині поновлення його на посаді, яку він займав до 28.11.2019, то варто зазначити, що невиконання Генеральним штабом ЗСУ судового рішення у справі №460/71/20 жодним чином не стосується спірних правовідносин.

Посилання позивача на те, що командир В/ч НОМЕР_1 , знаючи про його хвороби без висновку ВЛК, всупереч вимогам телеграми командувача Сил Логістики Збройних Сил України від 22.10.2024 №370/1/2/7572 (т. 2 а.с. 13 зворот), навмисно включив його у «Відомість відібраних військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що сплановані до переміщення» суд також не бере до уваги, позаяк лише 08.11.2024 позивач за висновком ВЛК був визнаний придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони (т. 1 а.с. 169), а вказана вище Відомість була подана до ІНФОРМАЦІЯ_1 24.10.2024 (т. 1 а.с. 97-98), відтак станом на 24.10.2024 відповідного висновку ВЛК не було, а тому у відповідача-1 підстав не включати позивача у таку Відомість також не було.

Також суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що внаслідок скасування Головнокомандувачем ЗСУ згідно з наказом (по особовому складу) від 20.02.2025 №118 (пункт 14 параграфу 3) пункту 4 наказу Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 26.10.2024 №1416 командир В/ч НОМЕР_1 зобов`язаний був самостійно скасувати накази від 16.11.2024 №329 та №367 та поновити його на посаді, оскільки предметом даного спору є законність наказу Головнокомандувача ЗСУ від 26.10.2024 №1416 та наказів В/ч НОМЕР_1 від 16.11.2024 №329 та №367 станом на дату їх винесення, правовідносини, які виникли після винесення оскаржуваних наказів та після звернення позивача до суду з даним позовом, не є предметом розгляду у даній справі.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача-1 стосовно порушення відносно позивача кримінального провадження за фактом неприбуття до нового місця служби - 67 запасної роти В/ч НОМЕР_2 , оскільки такі виходять за межі предмету спірних правовідносин.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач-1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Відповідач-2: Генеральний штаб Збройних Сил України (03168, Київська область, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ).

Відповідач-3: Головнокомандувач Збройних Сил України (03168, Київська область, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6).

Суддя О. О. Андрусенко