Справа № 620/12508/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стажу роботи на посаді культорганізатора позашкільного закладу до педагогічного стажу та визнати протиправною відмову в призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу період роботи на посаді культорганізатора районного Будинку піонерів, районного Будинку школярів з 06.06.1983 р. по 03.10.2004 р. до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню та передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що у зв`язку з набуттям необхідного стажу, як педагогічний працівник, у відповідності до пункту 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вважає, що має право на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді культорганізатора районного Будинку піонерів, районного Будинку школярів з 06.06.1983 по 03.10.2004 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню та передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 09.04.2025.

11.03.2025 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 25.12.2023 отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, у тому, числі працювала в період з 06.06.1983 по 03.10.2004 в закладі позашкільної освіти на посаді культорганізатора районного Будинку піонерів Срібнянського району Чернігівської області, районного Будинку школярів (а.с.11, 14).

01.08.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 28.08.2024, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило позивачу у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що з 06.06.1983 по 03.10.2004 позивач працював культорганізатором районного будинку піонерів. Відповідно до розділу І «Освіта» Переліку № 909, посада культорганізатора в позашкільних навчальних закладах не передбачена. Оскільки на час досягнення пенсійного віку позивач не набув 30 років страхового стажу за вислугу років, призначити грошову допомогу немає можливості (а.с.17).

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Оскільки позивач на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, яка входить до переліку педагогічних посад, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 909 та має загальний страховий стаж більше 30 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача-1 щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу спірної грошової допомоги.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк відповідно до розділу І «Освіта» Переліку № 909, посада культорганізатора в позашкільних навчальних закладах не передбачена, тому, оскільки на час досягнення пенсійного віку позивач не набула 30 років страхового стажу за вислугу років, призначити пенсію та грошову допомогу відсутні правові підстави.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, з 01 січня 2004 року законом, який визначає правове регулювання пенсійного забезпечення, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до приписів пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року за №1191 (далі - Порядок № 1191), до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік № 909).

Пунктом 5 Порядку № 1191, передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З наведеного слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Слід врахувати, що Перелік № 909 передбачає перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, серед яких є робота на посадах загальноосвітніх навчальних закладів на посаді учителя.

Згідно наданих до матеріалів справи доказів, позивач, у тому, числі працювала в період з 06.06.1983 по 03.10.2004 в закладі позашкільної освіти на посаді культорганізатора районного Будинку піонерів Срібнянського району Чернігівської області, районного Будинку школярів (а.с.11, 14).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено позивачу у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з тим, що з 06.06.1983 по 03.10.2004 позивач працював культорганізатором районного будинку піонерів. Відповідно до розділу І «Освіта» Переліку № 909 посада культорганізатора в позашкільних навчальних закладах не передбачена. Оскільки на час досягнення пенсійного віку позивач не набув 30 років страхового стажу за вислугу років, призначити грошову допомогу немає можливості (а.с.17).

Однак, на переконання колегії суддів, вказані доводи відповідача є безпідставними та помилковими, позаяк, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Так, згідно з розділом 1 «Освіта» цього Переліку № 909, право на пенсію за вислугою років мають: Позашкільні навчальні заклади (директори, їх заступники з навчально- виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про освіту», невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про позашкільну освіту», передбачено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук та ін.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту», перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, до посад педагогічних працівників відноситься посада культорганізатора.

Згідно з п.3 ч.4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту», педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності відповідного педагогічного стажу.

Тож, оскільки позивач на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, яка входить до переліку педагогічних посад, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 909 та має загальний страховий стаж більше 30 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого та правильного висновку про протиправність дій відповідача 1 щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу спірної грошової допомоги.

Також, відмова у призначенні позивачу пенсії та виплаті допомоги, є протиправною, при цьому, що порушує право позивача на гарантовану законом виплату, за обставин, на які позивач не може вплинути. У цій частині висновки суду першої інстанції є правильними та обґрунтованими. Спір по суті вирішений правильно.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1, визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тож, з системного аналізу наведених вище положень Порядку № 22-1 слідує, що: сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, належним відповідачем у спірних вимогах, є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, позаяк, мова йде не про перерахунок пенсії, а про виплату грошової допомоги (органом, на обліку якого перебуває позивач). Також, в матеріалах справи наявна відмова, викладена у формі листа ГУ ПФУ в Чернігівській області, однак, доказів того, що рішення приймало ГУ ПФУ в Житомирській області матеріали справи не містять, одного посилання на те, що заяву було попередньо опрацьовано за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Житомирській області без надання відповідного рішення, недостатньо. (а.с. 17)

Зі змісту ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Василенко