Справа № 200/3661/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року справа №200/3661/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача - Дяченко Олексія Володимировича та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 200/3661/24 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року представник Дяченко Олексій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 18.01.2023 включено; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час розрахунку при звільнені за період з 12.10.2019 по 18.01.2023 включено у сумі 824802,06 грн.

В обґрунтування зазначено, що позивач у період з 19.11.2016 по 11.10.2019 проходив військову службу. На виконання рішення суду по справі №200/4532/22 26.12.2023 здійснена виплата компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2017 - 2019 роки у загальній сумі 15093,84 грн. На виконання рішення суду по справі №200/4531/22 06.05.2024 здійснена виплата індексації у розмірі 132850,59 грн. Вважає наявним право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посиланням на вимоги ст.117 КЗпП України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 200/3661/24 позов задоволено частково, внаслідок чого Визнано протиправною бездіяльність до Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 12.10.2019 06.05.2024 у сумі 70 087 (сімдесят тисяч вісімдесят сім) грн 74 коп. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Представником позивача та відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.

Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийнято нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення належна позивачу має складати: 746 158,44 грн. * 92,34% = 689 002,70 грн. Середній заробіток за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року складає: 738,04 грн. х 184 дні = 135 799,36 грн.

Загальна сума середнього заробітку відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеної у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23 складає: 689 002,70 грн. + 135 799,36 грн. = 824 802,06 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 з 19.11.2016 по 11.10.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Звільнений згідно наказу командира Військово частини НОМЕР_1 від 11.10.2019 №296.

10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом щодо виплати індексації за період проходження військової служби, а також із позовом щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4532/22 від 23.01.2023 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4531/22 від 29.03.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.11.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 11 жовтня 2019 року - березень 2018 року, з урахуванням правових висновків суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4531/22 від 30.11.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4017,87 грн. в місяць у загальній сумі 77 765,22 грн. за період з 01.03.2018 року по 11.10.2019 року включно, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

26 грудня 2023 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 15093,84 грн, призначення платежу компенсація згідно рішення суду №200/4532/22 від 23.01.2023.

06 травня 2024 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 76320,60 грн та 56529,99 грн, призначення платежу заробітна плата згідно рішення суду.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-ІХ) запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

У постановах по справам №№ 560/11489/22, 560/6960/23, 240/15141/22, 560/9586/22 та 560/831/23 Верховний Суд висловив наступну правову позицію.

У наведених вище справах, Верховний Суд, зокрема, зазначав, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, ураховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року та від 26 лютого 2020 року у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Враховуючи те, що датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України у цій справі, є 11.10.2019 (дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним), застосуванню належать приписи статті 117 КЗпП України в редакції на момент їх виникнення, тобто до набрання чинності закону Законом № 2352-ІХ.

В цьому випадку підлягає застосуванню принцип співмірності, окреслений у наведеній практиці Верховного Суду.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Однак, починаючи з 19.07.2022 спірні правовідносини регулюється чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при звільненні позивача відповідачем не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та суму індексації грошового забезпечення. Загальна сума виплат на виконання рішень суду по справам №200/4532/22 та №200/4531/22 складає 147944,43 грн, в т.ч. 15093,84 грн - виплата 26.12.2023, 132850,59 виплата 06.05.2024.

Загальний розмір виплат при звільненні 12164,81 грн.

Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 160 109,24 грн (що становить 100%), з них: в день звільнення фактично виплачено 12 164,81 грн (що становить 8 % від суми усіх належних на день звільнення виплат), виплачено із затримкою 147 944,43 грн (що становить 92 % від суми усіх належних на день звільнення виплат).

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 01.08.2019 по 30.09.2019 від 17.06.2024 №785, що надана на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2024, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 358,87 грн. При здійсненні розрахунків, позивачем помилково визначено середньоденне грошове забезпечення на рівні 738,04 грн ((29945,63 грн + 15074,66 грн)/61), оскільки не враховано, що ці суми нараховані не за 61 день, а за 72 календарні дні військової служби, про що свідчить картка особового рахунку працівника за 2019 рік.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виплат складає 400 541,98, в т.ч.:

333 792,16 грн (92 % від [358,87 грн х 1011 днів затримки] за період 12.10.2019 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) по заборгованості, виплата якої здійснена із затримкою;

66 749,82 грн ([358,87 грн х 186 днів затримки] за період 19.07.2022 06.05.2024 (з урахуванням припису чинної редакції статті 117 КЗпП України якою законодавець обмежив виплату 6 місяцями) по заборгованості, виплата якої здійснена 26.12.2023 та 06.05.2024.

На переконання суду наявний істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, що викликаний пасивною поведінкою позивача протягом 1095 днів перед звернення до суду із позовами про донарахування індексації та відповідної компенсації.

Суд зауважує, що не тільки роботодавець має діяти добросовісно, але й працівник, який, реалізуючи свої права, не допускає дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також не зловживає правом в інших формах. Станом на час звільнення, законодавчо не було обмежено строк, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Виходячи із зазначеного, враховуючи:

пасивну поведінку позивача перед звернення до суду із позовом про донарахування індексації та відповідної компенсації (період 12.10.2019 10.10.2022), що суттєво впливає на розмір виплати, яка передбачена ст. 117 КЗпП України;

повідомлені відповідачем обставини щодо подання позивачем двох позовів зі стягнення грошових коштів з військової частини як компенсації за несвоєчасну виплату сум доходів (справа №200/3660/24 щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050; справа №200/3661/24 щодо стягнення виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /виплати індексації/ відповідно до ст. 117 КЗпП України);

принцип співмірності суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові, який підлягає застосуванню за період з 12 жовтня 2019 року до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) ;

приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями (висновок Верхового Суду викладений у постанові від 23.05.2024 №560/11616/23),

суд першої інстанції дійшов висновку щодо стягнення на користь позивача 70 087,74 грн (в т.ч. за період 12.10.2019 18.07.2022 3 337,92 грн, за період 19.07.2022 06.05.2024 - 66 749,82 грн).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги представника позивача - ОСОБА_2 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 200/3661/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 200/3661/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко