Справа № 705/743/25
Суддя: Душин О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/743/25
2-а/705/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання рішення протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванов А.А. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови та просить визнати протиправним рішення тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності та скасувати постанову №66 від 31 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення (штрафу) в сумі 17000 грн.; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати 1211, 20 грн, та витрати на правничу допомогу 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 31 січня 2025 року, тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , прийнято рішення про накладення на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , штрафу в сумі 17 000 ( сімнадцять тисяч) 00 коп., за нібито вчинене ним адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 статті 210-1 КУпАП, оскільки останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 22.11.2024 року за повісткою, яку було направлено поштовим повідомленням Укрпошта.

Вважає, дане рішення протиправним, постанову такою, що підлягає скасуванню.

Повістку про виклики на 22.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не отримував, що підтверджується самою постановою.

Більш того, відповідно не зрозумілим є те, як мав ОСОБА_1 , з`явитися 22.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли згідно витягу трекінгу поштового відправлення Укрпошти № 403 зазначено « Невдала спроба вручення» 23.11.2024 року, тобто

спроба вручити повістку відбулась на наступний день коли б ОСОБА_1 , мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В самій же оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , 25.01.2025 року, сам добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення персональних даних та з`ясування обставин виявлення в нього порушення військового обліку. Тобто ОСОБА_1 не ухилявся від явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був доставлений примусово.

Вважає, що розгляд протоколу №66 про адміністративне правопорушення від 25.01.2025 року, який було складено відносно ОСОБА_1 , взагалі не відбувався з точки зору Закону, а саме КУпАП.

На зазначений в протоколі №66 про адміністративне правопорушення від 25.01.2025

року час та дату ОСОБА_1 , разом з адвокатом прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 до кабінету №24 в якому молодшим лейтенантом ОСОБА_4 було вислухано пояснення ОСОБА_1 , отримано документи підтверджуючі повноваження адвоката, складено дану постанову та запропоновано підійти до кабінету начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 для погодження з ним рішення по результату розгляду. Оскільки тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 не було в кабінеті, молодшим лейтенантом ОСОБА_5 , було запропоновано ОСОБА_1 , разом з адвокатом з`явитися о 14 й годині того ж дня. Прибувши на 14 ту годину 31.01.2025 року до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні ОСОБА_1 , а ні адвоката, не було запрошено до кабінету тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на розгляд адміністративних матеріалів. До кабінету зайшов сам ОСОБА_6 , з матеріалами справи і виготовленим проектом постанови, після чого вийшовши повідомив, що ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 17000 ( сімнадцять тисяч) грн., штрафу.

Позивач вважає такі дії посадової особи уповноваженої на розгляд та прийняття рішення по адміністративним матеріалам є грубим порушенням вимог КУпАП.

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

13.02.2025 року відповідач отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками, про що свідчить підпис у Розносній книзі для місцевої кореспонденції Уманського міськрайонного суду.

Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Учасники справи не надавали до суду клопотань про розгляд позову в загальному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Судом встановлено, що згідно з Постановою №66 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 31.01.2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановив, що: «25.01.2025 року близько 11:00 години, гр. ОСОБА_1 прибув самостійного до ІНФОРМАЦІЯ_1 , кабінет №4/1 для уточнення персональних даних та з`ясування обставин виявлення в нього порушення військового обліку. Під час перевірки було встановлено, 12.11.2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через систему АІТС «Оберіг» була сформована та направлена через Укрпошту за адресою його реєстрації АДРЕСА_3 ; повістка №1136340 про виклик о 14 годині 22.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних. 22 листопада 2024 року о 14.00 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», абзац -1) ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, пп. 2) п.1 ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ «1487 від 30.12.2022 року, Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та №69/2022 від 24.02.2022 року.

Згідно трекінгу поштового відправлення Укрпошти №403 лист було прийнято відділенням пошти 15.11.2024 року було відмічене як «Прийнято» та 29.11.2024 року було повернуто відправнику, відмічене як «Вручено особисто». 23.11.2024 відмічене «Невдала спроба вручення». Згідно довідки про причини повернення від 24.11.2024 вказано: «Переадресовано за місцем обслуговування».

02 грудня 2024 року в АІТС «Оберіг» громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було оголошено в розшук за неявкою по повістці о 14 годині 22.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних»

Вказаною постановою накладено на ОСОБА_1 штраф в сумі 17000 грн.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що 12.11.2024 року через підсистему «Оберіг» була сформована повістка №1136340 на ім`я ОСОБА_1 , яка 15.11.2024 року відправлена Укрпоштою на адресу позивача, що підтверджується Протоколом №66 про адміністративне правопорушення від 25.01.2025 р., Постановою №66 у справі про адміністративне правопорушення та трекінгом поштового відправлення Укрпошти №403.

Згідно вказаної повістки ОСОБА_1 необхідно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 22 листопада 2024 року о 14 годині для уточнення даних.

Згідно трекінгу поштового відправлення Укрпошти №403, який також є додатком до Протоколу №66 ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення, вбачається, що 23 листопада 2024 року була здійснена «Невдала спроба вручення» поштового відправлення, далі 24.11.2024 вказане відправлення переадресоване та 29.11.2024 повернуте відповідачу.

Відповідно до п. 41 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

В Постанові №66 ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано, що «Відповідно до довідки про причини повернення від 24.11.2024, яка розміщена на паперовому конверті Укрпошти №403 вказано : «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Тобто, відповідно до п. 41 вказаної Постанови КМУ №560 ОСОБА_1 вважається повідомленим 24.11.2024 року в день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не був оповіщений належним чином про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідност.251КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Інші доводи та аргументи, враховуючи встановлене судом, не мають правового значення для вирішення цього спору.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП ровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, коли повістка ТЦК вертається відправнику з підстав відсутності адресата, слід з`ясовувати всі обставини, через які вручення повістки не відбулося, та в залежності від них вирішувати питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП. Натомість у цій справі, відповідач застосував формальний підхід до цього питання, не врахувавши що особа вважалась повідомленою лише 24.11.2024 - після дати, визначеної у повістці №1136340 для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 - 22.11.2024.

Суд приходить до висновку, що тимчасово виконуючий обов`язки начальника Скічко О.Г. при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно виніс Постанову № 66 від 31.01.2025, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає закриттю.

Суд не враховує пояснення позивача про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення 31.01.2025 відбувся без його участі, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вказаного, що унеможливлює судом об`єктивно оцінити чи дійсно відбулось порушення посадового особою ІНФОРМАЦІЯ_1 порядку розгляду справи.

4. Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано квитанцію до прибуткового касового ордера №7/25 від 31.01.2025 р. на суму 5000 (п`ять тисяч) гривень за складання позовної заяви.

Відповідно до пункту 6 частини 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Формування правової позиції, вивчення документів, аналіз судової практики, опрацювання відзиву не є окремими видами адвокатської діяльності, а є частиною підготовки позовної заяви.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд враховує таке.

Предметом спору у цій справі є оскарження постанови від 31.01.2025 № 66 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка є незначної складності, не потребує збирання значного обсягу доказів зі сторони позивача, фактично, окрім як надання оскаржуваної постанови та викладу своєї позиції у позові.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1000 грн.

Викладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.

Крім того, судом встановлено, що позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., відтак на користь позивача слід стягнути вказану суму судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 71, 77, 90, 139, 160 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності.

Скасувати постанову №66 від 31 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення (штрафу) в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 10.04.2025 р.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Суддя О.В. Душин