Справа № 380/583/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 рокусправа № 380/583/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №30 від 11.11.2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України періоди роботи з 11 листопада 1993 року по 19 січня 1995 року; з 18.08.2000 року по 29.11.2002 року; з 25 січня 2005 року по 02 листопада 2009 року; з 23 березня 2010 року по 26 грудня 2011 року; з 01 березня 2012 року по 30 жовтня 2012 року; з 03.12.2012 року по 28.07.2014 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 05.11.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.11.2024 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача від 11.11.2024 позивачу відмовлено в призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та до пільгового стажу не враховано окремі періоди його роботи, оскільки відсутні уточнюючі довідки про пільговий стаж та накази про результати атестації робочих місць за умови праці з відповідними переліками атестованих посад; у відомостях відсутні відпрацьовані дні, як підлягають зарахуванню у пільговому обчисленні та відсутня інформація про тривалість робочого дня. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки записи трудової книжки підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу.

Ухвалою суду від 17.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 КАС України, не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Відповідач належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою від 21.01.2025 про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 14.12.2016 №1330-1591, виданою Франківським відділом соціального захисту ДСЗ Львівської міської ради.

05.11.2024 року звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 18.06.2014 Ленінським РВ у м. Луганську УДМС у Луганській області, позивач 13.09.1974 року народження на момент звернення до органу Пенсійного фонду України, досяг віку 50 років.

За принципом екстериторіальності, визначеним п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846), подані позивачем заява та документи були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №30 від 11.11.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1 10 років.

Відповідно до вказаного рішення страховий стаж особи становить 34 роки 8 місяців 12 днів; пільговий стаж особи за Списком №1 становить 4 роки 1 місяць 10 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2024 по 31.10.2024, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 19.07.1993 серія НОМЕР_3 , оскільки відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи, які підтверджують зайнятість на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

Для зарахування до пільгового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки під 19.07.1993 серія НОМЕР_4 , необхідно надати уточнюючі довідки про пільговий стаж згідно Додатку № 5 Порядку № 637 та накази про результати атестації робочих місць за умовами праці з відповідними переліками атестованих посад. У разі, якщо організації розташовані на тимчасово окупованих територіях, заявникові необхідно звернутись із відповідною заявою для підтвердження пільгового стажу Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, що передбачено пунктом 3 Порядку № 18-1.

У додатковому коментарі відповідач вказав, що пільговий стаж роботи починаючи з 1998 по 2014 зараховано за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб згідно відомостей по соціальному стажу роботи.

Період роботи з січня 2010 по грудень 2011 у ВАТ «Сталь» неможливо зарахувати згідно відомостей по спеціальному стажу, наявному в реєстрі застрахованих осіб, оскільки у відомостях відсутні відпрацьовані дні, які підлягають зарахуванню у пільговому обчисленні. Зарахувати стаж по відпрацьованих годинах немає підстав, так як відсутня інформація про тривалість робочого дня.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пільгової пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені статтею 114 Закону № 1058-IV.

Згідно частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IVпризначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IVдокументи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід зробити висновок, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Відмова ГУ ПФУ в Хмельницькій області у призначенні позивачу пенсії за віком обґрунтована відсутністю необхідного пільгового стажу, при цьому, до страхового стажу, згідно оскаржуваного рішення №30 від 11.11.2024, не зараховано:

- період роботи з 01.07.2024 по 31.10.2024, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу;

- періоди роботи згідно записів трудової книжки від 19.07.1993 серія НОМЕР_3 , оскільки відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи, які підтверджують зайнятість на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1;

- період роботи з січня 2010 по грудень 2011 у ВАТ «Сталь» неможливо зарахувати згідно відомостей по спеціальному стажу, наявному в реєстрі застрахованих осіб, оскільки у відомостях відсутні відпрацьовані дні, які підлягають зарахуванню у пільговому обчисленні. Зарахувати стаж по відпрацьованих годинах немає підстав, так як відсутня інформація про тривалість робочого дня.

Суд зауважує, що страховий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а страховий стаж, набутий після 01 січня 2004 року, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд повторно наголошує, що пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а сформулював висновок про те, що «формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування згідно постанов Кабінету Міністрів України № 1854 від 12 грудня 2002 року та № 303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу)..

Додаток 4 до Положення це форма ОК-5, а додаток 3 до Положення це форма ОК-2.

Відповідно до пункту 2 Положення Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

Несвоєчасне виконання роботодавцем обов`язку по своєчасній сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду його роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Таким чином, період роботи з 01.07.2024 по 31.10.2024 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування відповідачем періодів роботи згідно записів трудової книжки від 19.07.1993 серія НОМЕР_3 , оскільки відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи, які підтверджують зайнятість на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, суд зазначає наступне.

Із записів у трудовій книжці НОМЕР_3 від 19.07.1993 суд встановив, що позивач працював:

- 11.11.1993 прийнятий учнем ливарника цеху №35 Луганського верстатобудівного заводу (запис №4);

- 20.01.1994 переведений на посаду ливарника на машинах лиття під тиском другого розряду (запис №5);

- 24.11.1994 прийнятий на посаду ливарника на машинах для лиття під тиском (запис №6);

- 19.01.1995 року був звільнений за власним бажанням (запис №7).

Суд зазначає, що відповідно до підпункту «а» пункту 1 «Ливарництво» розділу XI «Металообробка» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, до цього Списку віднесено посаду «Ливарники на машинах для лиття під тиском (1110100а-13395)».

Відповідно до записів №№8-12 трудової книжки, позивач в період з 03.02.1995 по 18.08.2000 працював в АТ «Луганський трубний завод» на посадах учнем слюсаря-ремонтника та слюсарем-ремонтником трубоелектрозварювального цеху, слюсарем-ремонтником дільниці гарячого оцинкування.

Згідно запису №13, атестацією робочих місць від 18.05.2000 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 слюсарем-ремонтником.

Згідно записів №№20-23, позивач в період з 25.01.2005 по 02.11.2009 працював в ЗАТ «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменко» (з 12.04.2007 перейменоване в ТзОВ «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменко») на посадах майстра плавильної дільниці ливарного цеху, заступником начальника цеху з підготовки виробництва.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 11.1б п. 1 «Ливарне виробництво» розділу ХІ «Оброблення металу» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, до цього Списку віднесено посади майстрів дільниць, старших майстрів дільниць плавильних, заливальних (розливальних), кокільно-заливальних, термообробки литва та обрубних відділень, прольотів і дільниць ливарного виробництва.

У період з 23.03.2010 по 26.12.2011, згідно записів трудової книжки №№24-27, позивач працював у ВАТ «Сталь» (з 15.07.2011 перейменоване в ПАТ «Сталь») на посаді майстра плавильної дільниці, яка, згідно підпункту 11.1б п. 1 «Ливарне виробництво» розділу ХІ «Оброблення металу» віднесена до Списку №1 (постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36).

Згідно записів трудової книжки №№28-30, позивач в період з 01.03.2012 по 30.10.2012 працював у ТзОВ «УкрЛат» на посаді плавильника металу і сплавів, яка включена до Списку №1 (постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36). Згідно запису №29, за результатами чергової атестації робочих місць за умовами праці, підтверджено право плавильника металу і сплавів на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (наказ №15 від 29.08.2012).

Згідно записів трудової книжки №№31-33, позивач в період з 03.12.2012 по 31.10.2013 працював у ДП «Трансмашінвест» ПАТ «Луганськтепловоз» на посаді заливальника металу чавунно-ливарного цеху ливарно-формовострижневої ділянки ливарного виробництва, яка включена до Списку №1 (підп. 11.1а п. 1 «Ливарне виробництво» розділу ХІ «Оброблення металу», постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36).

Згідно записів трудової книжки №№34-36, позивач в період з 01.11.2013 по 28.07.2014 працював у ДП «Точліт» ПАТ «Луганськтепловоз» на посаді заливальника металу ливарного виробництва, яка включена до Списку №1 (підп. 11.1а п. 1 «Ливарне виробництво» розділу ХІ «Оброблення металу», постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36).

Згідно записів трудової книжки №№37-38, позивач в період з 18.05.2015 по 23.01.2017 працював у ДП «Львівський бронетанковий завод» на посаді плавильника металу і сплавів, яка включена до Списку №1 (постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та від 24.06.2016 № 461).

Враховуючи викладене, суд висновує, що записи у трудовій книжці позивача підтверджують його зайнятість на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, внаслідок чого твердження відповідача в оскаржуваному рішенні про неможливість зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача, згідно трудової книжки, у зв`язку із відсутністю довідок, уточнюючих пільговий характер (стаж) роботи, є безпідставним та необґрунтованим.

При цьому, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до Списку №1, відповідно до вищевказаних записів у його трудовій книжці, становить більше 10 років, необхідних для призначення пільгової пенсії відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 (в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення).

Щодо твердження відповідача в оскаржуваному рішенні про неможливість зарахувати період роботи з січня 2010 по грудень 2011 у ВАТ «Сталь», оскільки у відомостях відсутні відпрацьовані дні, які підлягають зарахуванню у пільговому обчисленні та відсутня інформація про тривалість робочого дня, суд зазначає, що, згідно записів трудової книжки №№24-27, у період з 23.03.2010 по 26.12.2011 позивач працював у ВАТ «Сталь» (з 15.07.2011 перейменоване в ПАТ «Сталь») на посаді майстра плавильної дільниці, яка, згідно підпункту 11.1б п. 1 «Ливарне виробництво» розділу ХІ «Оброблення металу» віднесена до Списку №1 (постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36).

Суд вчергове наголошує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Усі відповідні записи відображені у трудовій книжці позивача, в тому числі щодо роботи на ВАТ «Сталь». Жодних зауважень до відповідних записів в оскаржуваному рішенні відповідачем не відображено.

Суд зауважує, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-VI органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами, проте як свідчать матеріали справи, відповідач таким правом не скористався.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем, всупереч вимог Закону №1058-IV, не вчинено жодних дій щодо перевірки періодів роботи позивача на посадах, включених до Списку №1.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №30 від 11.11.2024 року, а тому таке підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України періоди роботи з 11 листопада 1993 року по 19 січня 1995 року; з 18.08.2000 року по 29.11.2002 року; з 25 січня 2005 року по 02 листопада 2009 року; з 23 березня 2010 року по 26 грудня 2011 року; з 01 березня 2012 року по 30 жовтня 2012 року; з 03.12.2012 року по 28.07.2014 року та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 05.11.2024 року, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів, наданих позивачем.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність пільгового стажу, водночас, здійснення обрахунку стажу відноситься до виключних повноважень пенсійного органу.

Суд зазначає, що періоди роботи позивача обраховуються роками, місяцями і днями, відтак їх належить сумувати для встановлення загального страхового стажу періоду роботи та періоду роботи на пільгових умовах, що дає право на призначення пенсії за віком, то суд не вправі зобов`язувати пенсійний орган зараховувати періоди роботи позивача на посадах, віднесених до Списку №1 та зарахування до страхового стажу за періоди роботи з 11 листопада 1993 року по 19 січня 1995 року; з 18.08.2000 року по 29.11.2002 року; з 25 січня 2005 року по 02 листопада 2009 року; з 23 березня 2010 року по 26 грудня 2011 року; з 01 березня 2012 року по 30 жовтня 2012 року; з 03.12.2012 року по 28.07.2014 року, згідно трудової книжки НОМЕР_3 .

Тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийнятого оскаржуваного рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення №30 від 11.11.2024 та зобов`язання відповідача, як орган, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, повторно розглянути заяву позивача від 05.11.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову частково.

Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., ) №30 від 11.11.2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 05.11.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 10.04.2025 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович