Справа № 120/2915/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

11 квітня 2025 р. Справа № 120/2915/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що за відповідачем на момент його звільнення (12.09.2024) рахується непогашена заборгованість у сумі 5640389,44 грн, однак добровільно не відшкодував суму завданої шкоди.

Ухвалою від 02.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

04.04.2025 позивачем подано заяву на виконання вимог ухвали суду, в якій зазначив, що на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за капітаном ОСОБА_1 рахувалася непогашена заборгованість за шкоду завдану державі в сумі 564 389,44 грн, про вказану заборгованість останньому було відомо, водночас будь-яких дій на здійснення відшкодування завданої шкоди він добровільно не здійснив, що і є фактичною відмовою у компенсації шкоди шляхом вчинення конклюдентних дій. При цьому, ні положення ст. 12 ЗУ Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державні, ні положення КАС України не передбачають необхідності додання до позовної заяви даної категорії справ будь-яких доказів обов`язкового досудового врегулювання спору.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ч. 3 статті 233 КзпП України передбачено, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Також вказав на відсутність можливості сплати судового збору.

Оцінюючи подану заяву, суд враховує наступне.

31 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (стаття 2 Закону №160-ІХ).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 3, 4 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 5, п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-IX командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Статтями 7, 8 Закону № 160-IX передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.

Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Згідно ст. 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 12 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 18 січня 2024 року в справі №520/11225/23 здійснив комплексний аналіз норм Закону №160-ІХ та зробив висновок, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4). У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина друга статті 8). Поряд із цим, нормами Закону №160-ІХ передбачено випадки, коли причини завдання шкоди, її розмір та винна особа можуть бути встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. У таких випадках службове розслідування може не призначатися. У разі, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (частина сьома статті 8). Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством (частина перша статті 14). Разом із цим, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. (стаття 12).

З огляду на зміст наведених положень Закону №160-ІХ Верховний Суд указав, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди, про що командир (начальник) видає відповідний наказ. Однак, термін у три роки передбачений саме для притягнення особи до відповідальності. Водночас відшкодування завданої шкоди у передбачених статтею 12 Закону випадках здійснюється у судовому порядку. При цьому, Закон №160-ІХ не визначає строки звернення до суду щодо відшкодування такої шкоди.

За таких умов, при визначенні строку звернення суб`єкта владних повноважень до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди застосуванню підлягають відповідні норми КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

Зокрема, абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

За усталеною практикою Верхового Суду, згідно постанов Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 та від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

В свою чергу, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Висновки щодо необхідності застосування місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, для звернення до суду з адміністративним позовом даної категорії справ також наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 520/10571/2020.

Згідно обставин даної справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 року №14 Про результати службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди 24 листопада 2023 року за участі військовослужбовців НОМЕР_2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі надано можливість офіцеру групи озброєння (спеціальних засобів) відділення підтримання руху опору НОМЕР_2 загону спеціального призначення капітану ОСОБА_2 відремонтувати добровільно власними коштами, пошкоджений транспортний засіб MITSUBISHI L200, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 до технічно справного та придатного до подальшої експлуатації стану в термін до 30 вересня 2024 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 року №14 вирішено: пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 року №14 скасувати та викласти в новій редакції: У відповідності до п. 1 ст. 6 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі притягнути офіцера групи озброєння (спеціальних засобів) відділення підтримання руху опору НОМЕР_2 загону спеціального призначення капітана ОСОБА_3 до повної матеріальної відповідальності за пошкодження військового майна у повному розмірі завданої з його вини шкоди, а саме: 609429 (шістсот дев`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 65 копійок та відповідно до п. 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 року № 260 за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму, що перевищує п`ятнадцять прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб щомісячну премію за квітень 2024 року не виплачувати.

При цьому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 № 273 капітана ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів грошового забезпечення. В наказі також зазначено, що за останнім рахується непогашена заборгованість за шкоду завдану державі в сумі 564389,44 грн.

Враховуючи, що відповідача звільнено з військової служби та виключено зі списків військової частини, та відповідачем не відшкодовано завдану ним шкоду, 28.02.2025 засобами поштового зв`язку Військова частина НОМЕР_5 направила до Вінницького окружного адміністративного суду позов про стягнення на користь держави завдані ОСОБА_1 збитки в розмірі 564389,44 грн., що підтверджується штемпелем відділення поштового зв`язку на конверті про відправлення цього позову.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України, суд зазначає наступне.

На час прийняття наказу про притягнення до матеріальної відповідальності відповідач перебував у списках військової частини. Однак, за рахунок його грошового забезпечення вказана шкода не була погашена, як то визначено у наказі про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

В свою чергу, відповідач виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення 12.09.2024 згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 №273.

На час виключення відповідача зі списків військової частини, останній в добровільному порядку не відшкодував завдану ним шкоду.

Поряд з цим, військова частина НОМЕР_1 не надала докази того, що при виключенні відповідача зі списків військової частини ними було надано ОСОБА_1 строк для добровільного відшкодування шкоди, яка не відшкодована за рахунок його грошового забезпечення.

За встановлених обставин та наведених вимог ст. 12 Закону № 160-IX, оскільки на час прийняття наказу про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, він перебував у списках військової частини, проте, за рахунок його грошового забезпечення вказана шкода не була погашена, а також на час виключення відповідача зі списків військової частини, останній в добровільному порядку не відшкодував завдану ним шкоду та доказів щодо надання відповідачу додаткового строку для відшкодування цієї шкоди не надано, суд приходить до висновку, що з дати виключення відповідача зі списків військової частини, тобто з 12.09.2024 почався перебіг строку на реалізацію права військової частини на звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звертаючись із заявленим позовом про відшкодування матеріальної шкоди у лютому 2025 року, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, встановлений наведеними вимогами КАС України.

Щодо тверджень позивач з приводу неподання у встановлені строки позовної заяви у зв`язку з відсутністю фінансування на сплату судового збору, то суд звертає увагу на таке.

Так, Верховний Суд в ухвалі від 06 березня 2025 року у справі № 380/623/24 зазначив про те, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, що діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору. Сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку.

Крім того, суд зауважує, що позивач міг, в межах строку звернення, подати до суду позовну заяву та заявити клопотання про відстрочення сплати судового збору, однак цього зроблено не було.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право на звернення до суду з пропуском встановленого законом строку, у зв`язку з відсутністю фінансування не є підставою для поновлення такого строку.

Статтею 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на викладене, позивачу слід продовжити строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, у спосіб:

- надання до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 121, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Продовжити позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна