Справа № 641/65/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 р.Справа № 641/65/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Кожихова Г.В., пров. Брянський, 5, м. Харків, 61068, повний текст складено 06.02.25 року по справі № 641/65/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, в якому просив суд:

- скасувати постанову № 11012 від 28.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП нібито за порушення ним, як військовозобов`язаним, правил військового обліку, а саме неявки без поважних причин за викликом до РТЦК. При цьому в постанові зазначається, що «15.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1213338, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання, а саме АДРЕСА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 28.11.2024 о 09:00 для звірки військово-облікових даних. Вищезазначена повістка була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою про відсутність особи ОСОБА_1 за місцем проживання. ОСОБА_1 оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 05.12.2024 о 14:00 год., на указану дату та час не з`явився без поважних причин, про поважні причини неявки ніякі не повідомив". В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ці дані надані та маються у реєстрі військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак із постанови випливає, що поштова повістка була направлена на адресу: АДРЕСА_1 . Відповідач, повністю нехтуючи процедурою розгляду справи про адміністративне правопорушення передбаченої ст. 280 КУпАП, взагалі не з`ясував чи є в діях позивача склад адміністративного правопорушення, чи наявна вина в його діях. Зазначає, що порушення з боку відповідача свідчать про очевидний обвинувальний нахил при процедурі розгляду ним справи, що є грубим порушенням вимог, передбачених ст. 245 КУпАП, про повноту, всебічність, об`єктивність та неупередженість з`ясування обставин кожної справи, вирішення їх в точній відповідності із законом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 січня 2025 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року у справі № 641/65/25 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року у справі № 641/65/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем приведено посилання на помилковість висновків суду першої інстанції про доведеність вини позивача у порушенні частини третьої статті 210-1 КУпАП.

Зауважив, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ці дані надані та маються у реєстрі військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак зміст постанови свідчить про те, що поштова повістка була направлена на адресу: АДРЕСА_1 . Суд зазначив, що фактично направлення повістки відбулося за належним адресом, повістка направлена 20.11.2024, що підтверджується даними поштового відстеження 355 на сайті "Укрпошта" та після невдалої спроби вручення 22.11.2024 та проставлення 26.11.2025 про це відмітки в довідці про причини повернення повернулася 27.11.2024 на адресу відправника. Але на сайті «Укрпошта»: не вказана адреса, на яку було направлено поштове відправлення № 355. По-друге, поштове відправлення 355, згідно з інформацією з сайту «Укрпошта» направлене з м. Києва 19.11.2024, та вручене невідомому адресату у м. Харкові, з поштовим індексом 61068.

Крім цього, судом не дано належної оцінки доводам позивача про те, що відповідно до даних викладених у протоколі з 28 листопада 2024 року, посадова особа, яка має право складати протоколи, відповідно до статті 255 КУпАП, мала відомості про нібито, порушення ним законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Отже саме з цієї дати у цієї особи, було право на складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до частини 2-ї статті 254 КУпАП - протягом 24 годин. Тобто протокол про адміністративне правопорушення за частиною ст. 210-1 КУпАП від 27 грудня 2024 року складений з порушенням строки встановлених ст. 254 КУпАП. Таким чином справа про адміністративне правопорушення має бути закрита.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач подав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 02.03.1994 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу № 10936 від 27.12.2024 про адміністративне правопорушення, складеного ЗН ІНФОРМАЦІЯ_4 начальником МВ підполковником ОСОБА_2 , щодо ОСОБА_1 було встановлено факт порушення ним в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2024 № 49 «Про загальну мобілізацію» на території України оголошено проведення загальної мобілізації, яка неодноразово продовжувалася та проводиться по теперішній час.

15.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1213338, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_2 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 28.11.2024 о 09:00 год, для звірки військово-облікових даних.

Вищезазначена повістка № 1213338 була повернута 26.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою про відсутність особи - ОСОБА_1 за місцем проживання.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 28.11.2024 о 09:00 год, у вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин не з`явився за викликом, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год 00 хв 28 грудня 2024.

У протоколі містяться підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема у графах щодо роз`яснення прав, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також щодо отримання другого примірника протоколу. Протокол підписаний особою, яка його склала. В графі пояснення щодо змісту протоколу особою, яка притягується до відповідальності, міститься власноруч зроблені пояснення про те, що останній повістку не отримував.

Згідно з постановою № 11012 від 28.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000. В постанові зазначено, що 15.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1213338, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 28.11.2024 о 09:00 год, для звірки військово-облікових даних.

Вищезазначена повістка № 1213338 була повернута 26.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою про відсутність особи - ОСОБА_1 за місцем проживання.

Отже, останній, будучи оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 05.12.2024 о 11:00 год, у вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин не з`явився за викликом, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період.

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення № 11012 від 28.12.2024, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Залишаючи адміністративний позов ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано з дотриманням вимог чинного законодавства, наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення, визнано винуватим ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон № 2232-XII).

Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

На виконання вимог частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (28.12.2024) діяв особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 2 частини першої та частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (далі по тексту Положення № 352) оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17.

Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Розпорядження керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки розсилається відповідним органам місцевого самоврядування, керівникам підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти.

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Згідно з абзацом 8 частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Колегією суддів встановлено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови від 28.12.2024 № 11012 слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період, у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у строк і місце, зазначені в повістці № 1213338 для уточнення даних.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною третьою статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення, тобто вчинення такого порушення особою в особливий період.

Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту позову та апеляційної скарги вбачається, що позивачем заперечується факт отримання ним повістки № 1213338 про необхідність прибути 28.11.2024 о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, а тому з метою повного та всебічного розгляду даної справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, відповідач наполягає на тому, що позивач був у встановленому законом порядку повідомлений про необхідність прибуття по повістці 28.11.2024 о 09:00 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , адже відповідна повістка повернулась з відміткою про неотримання «відсутність адресата за вказаною адресою».

Колегія суддів, оцінюючи доводи позивача про його не обізнаність щодо існування повістки № 1213338 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 28.11.2024 о 09:00 год. для уточнення даних, наводить наступне.

Згідно із пунктом 41 Порядку "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Доводячи обставину повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 28.11.2024 о 09:00 год. для уточнення даних, відповідачем до суду подано копію конверта з повісткою, який повернувся до відправника з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою» (а.с. 32-33).

Слід зауважити, що адреса позивача, на яку було направлено повістку № 1213338 (а.с. 32, 33) збігається із зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_1 , зазначеною у витязі з реєстру територіальної громади, а саме АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Отже, фактично направлення повістки відбулося за належним адресом, повістка направлена 20.11.2024, що підтверджується даними поштового відстеження 355 на сайті "Укрпошта" (графа "Показати весь шлях відправлення") та після невдалої спроби вручення 22.11.2024 та проставлення 26.11.2025 про це відмітки в довідці про причини повернення повернулася 27.11.2024 на адресу відправника.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в постанові по справі про адміністративне правопорушення № 11012 зазначено, що повістка була направлена на адресу: АДРЕСА_1 , в той час як позивач мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про неналежне його оповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що повістка була направлена за належною адресою: АДРЕСА_2 , про що також зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення № 10936.

Зазначення в описовій частині постанови по справі про адміністративне правопорушення відомостей про направлення повістки за адресою: АДРЕСА_1 фактично є опискою та не спростовує порушення позивачем вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період, який настав в Україні з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.20 року № 303/2014) та діє на сьогодні.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що певні формальні недоліки, за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом, а порушення процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, якщо воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному випадку за наявності фактичного складу адміністративного правопорушення, але за наявності окремих недоліків (описок) в тексті постанови по справі про адміністративне правопорушення, така не може бути скасована з формальних підстав.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про те, що у нього не відбиралися пояснення та під час складання оскаржуваної постанови він не в повній мірі скористався правами, які гарантовані йому статтею 268 КАС України, зокрема правом на захист, оскільки з наявного в матеріалах справи протоколу вбачається, що ОСОБА_1 належним чином оповіщений про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, йому роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, при цьому останній скористався правом надати пояснення, які були власноручно викладені в графі пояснення та зауваження до змісту протоколу. Клопотань про відкладення розгляду справи, в тому числі з метою скористатися правничою допомогою, позивач не заявляв. Крім того, копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності отримано в день її винесення, що підтверджується підписом позивача.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення з порушенням строків, встановлених ст. 254 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, а не з моменту вчинення адміністративного правопорушення, як зазначає позивач.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення відповідач склав протягом двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Ця обставина спростовує твердження позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням строку визначеного статтею 254 КУпАП.

Отже, колегією суддів не встановлено порушень з боку відповідача під час винесення спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення, які б давали підстави вважати вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП недоведеною. Розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача був проведений з дотриманням чинного законодавства (ст. 280 КУпАП). Протокол про адміністративне правопорушення був складений в присутності позивача, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому було роз`яснено. Копія протоколу була вручена позивачу.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, підтвердженим є факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому складання постанови уповноваженим органом про притягнення його до адміністративної відповідальності, є правомірним.

При цьому, незважаючи на те, що наведеною вище нормою КАС України визначено обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність своїх рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 77 КАС України довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Всупереч наведеному вище, позивачем не було доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності та обґрунтованості оскаржуваної постанови № 11012 від 28.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 3-тя особа ІНФОРМАЦІЯ_6 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду у даній справі.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 року по справі № 641/65/25 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 по справі № 641/65/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва