Справа № 520/27550/24
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 квітня 2025 року справа №520/27550/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ), в якому просять суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 60 від 29.08.2024 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) у переведенні на пенсію за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011), призначивши її в розмірі з розрахунку 90% відсотків від суми заробітної плати, розрахованої без обмеження максимального розміру заробітної плати відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» та довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)», виплачувати довічно та щомісячно у повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії, в тому числі без обмежень, установлених з 01.10.2017 Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах, віднесених до державної служби та перераховувати у разі підвищення заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має стаж роботи на посадах в державних органах більше 20 років, та має право на пенсію державного службовця у тому розмірі, який був визначений у ст. 37 Закону № 3723-12, але відповідач свідомо обмежує позивача в реалізації цього права.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 28.10.2024 по 05.11.2024 та з 23.12.2024 по 15.01.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (далі позивач) 22.08.2024, через свій електронний кабінет Пенсійного фонду України, звернувся із заявою та необхідними документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач) із заявою № 2843 про призначення пенсії за вислугу років у повному обсязі без обмеження виплати відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-12 (надалі - Закон № 3723-12) із розрахунку 90% від заробітної плати державного службовця без обмеження її максимального розміру як особі, яка досягла встановленого законодавством пенсійного віку, та має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.

До заяви про призначення пенсії я додав копії паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, скан-копії довідок про складові заробітної плати, виданих Головним управлінням Держпродспоживслужби в Житомирській області за № 06-00/184 від 12.07.2024: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на липень 2024 року (складові: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років - у загальній сумі 19 426, 50 грн. (дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять шість гривень 50 коп.); за № 06-00/184 від 12.07.2024 про складові заробітної плати (надбавка за інтенсивність праці, надбавка за виконання особливо важливої роботи, надбавка за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю, виплати за додаткове навантаження, премія щомісячна, інші виплати - у загальній сумі 711 728, 37 (сімсот одинадцять тисяч сімсот двадцять вісім гривень 37 коп.).

За наслідками розгляду вказаної заяви, позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.08.2024 № 60, яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України №889.

У рішенні від 29.08.2024 № 60 встановлено, що за результатами розглянутих наданих документів позивача встановлено, що стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців складає 4 роки 10 місяців 13 днів.

З матеріалів справи вбачається, що з 07.04.2011 позивач прийняв присягу державного службовця і йому було присвоєно 12 ранг державного службовця.

Станом на 22.08.2024 загальний страховий стаж позивача складав 46 років 11 місяців 10 днів, та трудовий стаж для розрахунку пенсії державного службовця 20 років, 3 місяці, 22 дні.

Судом встановлено, що вимогу перевести на пенсію згідно за вислугу років відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011) позивач обґрунтовує тим, що починаючи з 2011 року позивач обіймав лише посади, з яких пенсія призначається відповідно до Закону України «Про державну службу», що є одним із дуже значних для нього аргументів для осіб, які проходять службу в державних органах, у тому числі умови пенсійного забезпечення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

16 грудня 1993 року прийнято Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ, яким вперше в нашій країні визначено правовий статус державних службовців як професійних виконавців специфічного роду суспільно-корисної діяльності.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначено Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок № 283). Відповідно до п. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів апаратів органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів, управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Зазначена вище Постанова прийнята на виконання Постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 «Про введення в дію Закону України «Про державну службу». Пунктом 4 Порядку № 283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено поняття державної служби як професійної діяльності осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку за наявності страхового стажу для чоловіків не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від суми їх заробітної плати, на які нараховується страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно з ч.5 ст.37 ЗУ «Про державну службу» за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 №3724-ХІІ «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» було встановлено: - встановити, що дія цього Закону поширюється на працівників державних органів Республіки Крим, органів місцевого та регіонального самоврядування, які прирівнюються до відповідних категорій посад службовців, якщо інше не передбачено законодавством України.

Після означеної дати до чинного законодавства України були внесені суттєві зміни, а саме:

- у пункті 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень прийнятим Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-УІІІ передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Згідно ст.25 Закону України «Про державну службу»:

- «Основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно - правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Приймаючи до уваги зазначену норму ЗУ «Про державну службу», позивач передбачав, що, відпрацювавши в органах державної влади понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років як державному службовцю, він матиме право на призначення пенсії в розмірі 90% від заробітної плати. Гарантія реалізації зазначеного механізму права на пенсійне забезпечення додатково була закріплена ст. 22 Конституції України, яка передбачає, що закріплені нею права і свободи не є вичерпаними, гарантується і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тобто, вступивши у відповідні правовідносини з державою (вступ на державну службу) позивач розраховував, що запропоновані державою соціальні гарантії не будуть скасовані у разі зміни законів і я зможу отримати пенсію в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії, маючи понад 20 років відповідного стажу.

Таким чином, коли стаж роботи позивача на посадах в державних органах став складати більш 20 років, останній мав право претендувати на пенсію державного службовця в тому обсязі, який був визначений у ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Щодо розміру пенсії, суд зазначає наступне.

Як я зазначив вище, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла до 01.05.2014:

- пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від суми їх заробітної плати, на які нараховується страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної помади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до пп.9 п.6 розділу 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» від 08.07.2011 за №3668-17 внесено зміни до ст.37 Закону №3723-12, а саме з 01.10.2011 пенсія державним службовцям стала призначатися у розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати. Тобто зменшено відсоток при призначенні пенсії державним службовцям з максимальних 90 на 80.

Відповідно до п.п.2 п.24 розділу 2 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-18 внесено зміни до ст.37 Закону, а саме з 01.05.2014 пенсія державним службовцям стала призначатися у розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати.

Пунктом 24 розділу 2 зазначеного Закону, у Законі України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р. 52): у статті 37: у частині першій цифри « 80» замінити цифрами « 70». Тобто, був переглянутий у бік зменшення розмір пенсії по відношенню до заробітної плати.

Відповідно до ст.2 п. 11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-19 внесено зміни до ст.37 Закону №3723-12, а саме з 01.01.2015 пенсія державним службовцям стала призначатися у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, а також було викладено у новій редакції текст ст.37-1, а саме: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Тобто, ще раз був переглянутий у бік зменшення розмір пенсії по відношенню до заробітної плати.

Працюючи, на відповідних посадах позивач мав відповідні службові повноваження, за виконання яких одержував заробітну плату за рахунок коштів Державного бюджету, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розраховуючи на встановлене даною нормою закону право на пенсію державного службовця, починаючи з 2011 року позивач обіймав лише посади, з яких пенсія призначається відповідно до Закону України «Про державну службу».

Так, станом на 22.08.2024 загальний стаж роботи позивача складав 46 років 11 місяців 10 днів, з яких на посадах державної служби станом на 22.08.2024 - 15 років 05 місяці 17 днів. Крім того, протягом 18.11.1976 - 20.12.1978 позивач проходив військову службу. Також у період з 01.09.1981 по 01.08.1986 здобував спеціальну вищу освіту на стаціонарній формі навчання.

Станом на 22.08.2024 стаж позивача, для призначення пенсії державного службовця, складав 20 років 03 місяці 22 дні, що, в свою чергу свідчить про те, що пенсія позивача має бути призначена у розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії.

Як убачається з матеріалів пенсійної справи та трудової книжки позивача від 05.02.1979, двох довідок про заробітну плату, виданих Головним управлінням Держпродспоживслужби в Житомирській області, відомостей персоніфікованого обліку по спец. стажу, ОСОБА_1 з 07.04.2011 по даний час працює послідовно на посадах державної служби.

Довідки про заробітну плату, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивачу видані по встановленій формі та за підписом керівника установи як особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби, в розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою за останнім місцем роботи на державній службі (посада начальника Житомирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області).

Відтак, позивач маю достатньо стажу роботи на державній службі для призначення мені пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» із розрахунку 90% від заробітної плати державного службовця без обмеження граничного розміру пенсії.

Так, відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Згідно з ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Із загального змісту ст.22 Конституції України можна зробити висновок, що права і свободи людини і громадянина в нашій державі можуть тільки розширюватись, удосконалюватись, але ніяким чином не звужуватись.

Згідно з вимогами ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 за №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження:

- «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України, у своєму рішенні від 09.07.2007 за №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Відповідно до ч.3 ст.22 та ч.1 ст.58 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони покращують становище особи.

Будь-які законодавчі зміни, які звужують зміст та обсяг прав окремої категорії громадян не можуть застосовуватися до тих осіб, яким до набрання чинності цих змін вже гарантовано державою права та свободи, в тому числі і право на пенсію у визначеному розмірі.

При цьому, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, необхідно виходити із наступного.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2003 за №581 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865» постанову Кабінету Міністрів України №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії» було доповнено пунктами 4-7.

В цих пунктах було визначено порядок перерахунку раніше призначених пенсій державних службовців, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 09,03.2008 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 №34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», у тому числі і до вищезазначеної постанови, з 01.02.2008 було підвищено на 45 відсотків посадові оклади працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів.

Отже з письмових доказів можна встановити, що позивач маю право для призначення мені пенсії за вислугу років згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» (більше 20 років роботи на державній службі), але відповідач обмежує ОСОБА_2 в реалізації цього права.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (Постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21-44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 за №5-рп/2002, від 17.03.2004 за №7-рп/2004, від 01.12.2004 за № 20-рп/2004, від 09.07.2007 за № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 09.05.2015 зазначається, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 40 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stee and Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви № № 65731/01 та 65900/01, п. 40, ECHR 2005-Х).

Пунктом 42 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що у справах щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з`ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник. Хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 (п. 55).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61).

Також у рішенні від 13.12.2001 в справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109). Зазначеним обґрунтовується невідповідність змін, унесених Законом №911-VIII, конституційним принципам, закріпленим у статті 8 Конституції України.

У Рішенні від 26.06.2014 в справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності» (п. 52).

Більше того, Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви № 5849/72 від 16.12.1974) зазначив, що у зв`язку зі сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» вiд 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, i дотримано вci вимоги, необхiднi для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки вiдповiднi положення є чинними.

Оскільки позивач постійно сплачував та на даний час продовжую сплачувати передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, відмова у призначенні йому пенсії є втручанням у його право на мирне володіння майном пенсією.

Тому скасування законодавчих гарантій пенсійного забезпечення державних службовців за спеціальним законом є обмеженням соціальних прав позивача, що відповідно до зазначених вимог законодавства є недопустимим.

Так, 29.08.2024 позивач отримав у своєму електронному кабінеті Пенсійного фонду України рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 29.08.2024 про відмову в переведенні позивача на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі заяви від 22.08.2024 № 2843 із розрахунку 90% відсотків заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування без обмеження її максимального розміру та в повному обсязі без обмеження виплати пенсії по Закону України «Про державну службу» відповідно до двох довідок, виданих Головним управлінням Держпродспоживслужби в Житомирській області за № 06-00/184 від 12.07.2024, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства (підстав для проведення перерахунку пенсії, з розрахунку 90 відсотків суми заробітної плати без обмеження її максимального розміру та в повному обсязі без обмеження виплати згідно наданих довідок, немає).

В даному рішенні, зокрема, безпідставно зазначено, що стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців складає 4 роки 10 місяців 13 днів.

Таким чином, зазначені обставини вказують на протиправність та необґрунтованість рішення відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що рішення, прийняте з порушенням встановленого законом порядку, не створює юридичних наслідків, а тому не може вважатися юридичним фактом у власному сенсі цього слова.

Протиправний, прийнятий з порушенням процедури, акт (у тому числі - органу влади) не створює наслідків, на які він спрямований.

Тому єдиною перешкодою для задоволення правомірних вимог позивача про призначення йому пенсії за вислугу років є протиправна бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що собою зумовлює характер належного та ефективного способу захисту права позивача.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 504/2457/15-ц та від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Кузоузкууу. ІЛсгаіпе) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Таким чином відновлення права позивача щодо переведення на інший вид пенсії полягає у зобов`язанні Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011), призначивши її в розмірі з розрахунку 90% відсотків від суми заробітної плати, розрахованої без обмеження максимального розміру заробітної плати відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» та довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)», виплачувати довічно та щомісячно у повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії, в тому числі без обмежень, установлених з 01.10.2017 Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах, віднесених до державної служби та перераховувати у разі підвищення заробітної плати.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () перевести з 22.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-12 (в редакції станом на 01.01.2011), призначивши її в розмірі з розрахунку 90% відсотків від суми заробітної плати, розрахованої без обмеження максимального розміру заробітної плати відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» та довідки виданої Головним управлінням Держпродспожислужби в Житомирській області № 06-00/184 від 12.07.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)», виплачувати довічно та щомісячно у повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати пенсії, в тому числі без обмежень, установлених з 01.10.2017 Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-УІІІ від 03.10.2017 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003, незалежно від перебування на посадах, віднесених до державної служби та перераховувати у разі підвищення заробітної плати.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов