Справа № 679/1425/24
Суддя: Грибанова Л. О.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/2/2025
Справа № 679/1425/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року місто Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Грибанової Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Нетішинського міського суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Горщар Б.А., до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

30 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Горщар Б.А., звернувся до Нетішинського міського суду з адміністративним позовом до ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Горщар Б.А., зазначено (а.с.2-5):

15 серпня 2024 року поліцейським Відділення поліції №1 (місто Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінським М.С. винесено постанову серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень,

зі змісту постанови вбачається, що 15 серпня 2024 року, о 20:09 годині, позивач ОСОБА_1 , керуючи ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки, по вулиці Приміська, 2, міста Славута, був не пристебнутим ременем безпеки, порушивши п.2.3 в) ПДР України,

зазначена постанова серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП, є незаконною, оскільки, під час розгляду справи позивачу ОСОБА_1 не роз`яснено право на захист, в тому числі, право на перенесення розгляду справи на інший день, з метою надання часу на залучення захисника,

окрім того, всупереч вимогам ст.283 ч.2 КУпАП, у оскаржуваній постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, що, як наслідок, в силу положень КАС України, вказує на недопустимість доказу, що є істотним порушенням норм КУпАП та безумовною підставою для скасування постанови,

таким чином, в діях позивача ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, так як, під час винесення постанови серії ЕНА 2840727 від 15 серпня 2024 року поліцейським не виконано вимоги ст.280 КУпАП, зі змісту якої постає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи,

також, оскаржувана постанова, в порушення ст.283 ч.2 КУпАП, за змістом якої постанова повинна містити, серед іншого, опис обставин, установлених при розгляді справи, докази вчинення правопорушення, тощо, не містить посилання на будь-які докази,

при цьому, відповідно до ст.77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,

у зв`язку з чим, постанова серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

30 серпня 2024 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Горщар Б.А., до ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 30 серпня 2024 року(а.с.14), відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання.

Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином.

У строк, встановлений судом в ухвалі Нетішинського міського суду від 30 серпня 2024 року представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області Файчук А.С. надав відзив на позовну заяву (а.с.25-27), в якому зазначив, що:

постанова серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, винесена 15 серпня 2024 року поліцейським Відділення поліції №1 (місто Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінським М.С. є законною, оскільки, ухвалена з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію»,

так, відповідно до ст.121 ч.5 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

згідно із п.2.3 в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: … на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки, при цьому, дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі,

як вбачається із оскаржуваної постанови серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року 15 серпня 2024 року, приблизно о 20 годині 09 хвилин, у місті Славута, по вулиці Приміська, 2, водій, керуючи автомобілем, обладнаним засобами пасивної безпеки, був непристебнутий ременем безпеки, порушивши п.2.3 в) ПДР України, а саме, скоїв керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, тобто, адміністративне правопорушення, передбачене ст.121 ч.5 КУпАП, що вбачається із наданого до суду разом із відзивом відеозапису, де позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не користувався ременем пасивної безпеки та при зупинці працівниками поліції підтвердив означений факт, а тому, наявні усі ознаки адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачу ОСОБА_1 ,

крім того, позивач ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими не бажав надавати будь які докази та пояснення на спростування своєї провини, лише пред`явив, відповідно до п.2.1 ПДР України, документи, що зафіксовано на відеозаписі,

у зв`язку з чим, доводи позивача ОСОБА_1 щодо не обґрунтованості постанови є хибними, так як відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного порушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими з автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також, працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами,

і саме, у зв`язку з розглядом справи, було відібрано усні пояснення та зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення на відеозйомку, а тому, доказом при розгляді адміністративної справи була відеофіксація,

варто зазначити, що працівники поліції виявили порушення вимог ст.121 ч.5 КУпАП, а саме, порушення правил користування ременями безпеки, з боку позивача ОСОБА_1 , внаслідок того, що останній не користувався ременем безпеки під час руху,

крім того, позивач ОСОБА_1 , вказуючи на начебто порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення з боку поліцейського відділу поліції №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінського М.С., жодним чином не спростовує сам факт вчинення адміністративного правопорушення зі свого боку,

відповідно до ст.252 КУпАП та вимог п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, і поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю,

при цьому, згідно ст.9 ч.1, ст.77 ч.1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,

тому, на підставі викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року слід відмовити.

У відповідності до положень ст.229 ч.4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або, якщо, відповідно до положень КАС України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи (у тому числі, при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні встановлено:

15 серпня 2024 року поліцейським ВП №1 (місто Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінським М.С., стосовно позивача ОСОБА_1 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 (а.с.9), відповідно до змісту якої 15 серпня 2024 року, о 20:09:36 годин, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ автомобілем марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », обладнаним засобами пасивної безпеки, був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в) ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.121 ч.5 КУпАП, і, відповідно, за скоєння якого був притягнутий до адміністративної відповідальності, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень,

із досліджених у судовому засіданні файлів, що містяться на диску з аудіо/відео-записом події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, від 15 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 , наданого відповідачем ГУНП в Хмельницькій області в обґрунтування відзиву на позов, долученого до матеріалів адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.31) вбачається, що водій позивач ОСОБА_1 , керуючи ТЗ автомобілем марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », зупинився, і, в подальшому, залишив кабіну автомобіля, вийшовши для спілкування з представниками патрульної поліції, при цьому, користування або ж не користування ременями безпеки з боку водія позивача ОСОБА_1 під час руху ТЗ не зафіксовано, роз`яснення процесуальних прав позивачу ОСОБА_1 , в тому числі, і права на захист, під час розгляду справи, з боку уповноваженої на розгляд справи особи, не вбачається.

За змістом ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно положень ст.19 Конституції України, що визначають правовий порядок в Україні, який ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, підлягає застосуванню в Україні, як частина національного законодавства, що повністю узгоджується з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, за якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа «Allenet de Ribemont v. France») наголосив, що принцип презумпції невинуватості перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак, сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).

Таким чином, у відповідності до діючого законодавства, кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2, ст.5 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог, на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, і кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд (ст.9 КАС України).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ст.6 КАС України).

Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст.242 ч.5 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст.77, ст.78 КАС України).

І доказами в адміністративному судочинстві є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.72 КАС України).

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, і, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст.78 КАС України).

У відповідності до положень ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який, повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані, як докази у справі, і, який, за змістом положень ст.79 ч.3, ст.79 ч.8 КАС України, повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ст.159 ч.4 КАС України).

Так, згідно ст.8 ч.1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі Закон №580-VIII), поліція, відповідно до покладених завдань, здійснює, в тому числі, провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а також, … регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; тощо.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» №3353 від 30 червня 1993 року, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями).

Поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису, засобів фото/кінозйомки, відеозапису (ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року).

І, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото/відеотехніку, а також, використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото/відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні (ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року).

І, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції НП України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року), що відповідає приписам ст.258 КУпАП, якими визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Так, відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, а також, бути взаємно ввічливими, і, особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність, згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

За приписами п.2.3 в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: … п.п. в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки, при цьому, дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки передбачена ст.121 ч.5 КУпАП, відповідно до змісту якої порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 ч.1 КУпАП).

Тож, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, і провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП), і, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна відповідати вимогам, визначеним ст.283 КУпАП, при цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім зазначених у ст.283 ч.2 КУпАП даних, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Отже, як вбачається з матеріалів адміністративної справи будь-які ґрунтовні докази на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху в частині порушення правил користування ременями безпеки, та, відповідно, які б беззаперечно свідчили про вчинення з боку позивача ОСОБА_1 саме інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, за визначених у винесеній 15 серпня 2024 року поліцейським Відділення поліції №1 (місто Славута) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Цілінським М.С. постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, обставин, відсутні, і під час судового розгляду відповідачем: ГУНП в Хмельницькій області до суду не надано, оскільки, із досліджених у судовому засіданні файлів, що містяться на диску з аудіо/відео-записом події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, від 15 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 , вбачається лише здійснення водієм ТЗ автомобіля марки «Renault Magnum 480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », позивачем ОСОБА_1 руху та зупинки, однак, дотримання або ж порушення вимог п.2.3 в) ПДР України, норми якого зобов`язують водія, для забезпечення безпеки дорожнього руху, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними, на запису не встановлено, будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, з боку позивача ОСОБА_1 , відповідачем у справі до суду не скеровано.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що наявність доказу у вигляді відеозапису, про що йдеться у п.7 оскаржуваної постанови (у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, стосовно позивача ОСОБА_1 ), навіть за наявністю відповідної інформації, що слугувала б підтвердженням, як факту порушення правил дорожнього руху, в даному випадку, вимог п.2.3. в) ПДР України, так, відповідно, і факту вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, унеможливлює визнання останнього належним та допустимим доказом у справі, оскільки, оскаржувана постанова, окрім посилань на відеозйомку, не містить ідентифікаційних однак технічного засобу, за допомогою якого здійснено даний відеозапис правопорушення, що прямо передбачено вимогами ст.283 ч.3 КУпАП, а саме, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ст.283 ч.2 КУпАП, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Тож, саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки, така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, тож, відповідно, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції та візуальне встановлення порушення правил користування ременями безпеки, може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку та підтверджено беззаперечними доказами, так як притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Основним та єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, з боку позивача ОСОБА_1 , стали пояснення останнього, що не може бути визнано допустимим доказом у справі, оскільки, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності, навіть, якщо правопорушник (позивач) погодився щодо скоєння адміністративного правопорушення, вчинив підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення без будь-яких заперечень та сплатив штраф, так як означене прямо суперечить положенням ст.77 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.

До того ж, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення або ж винесення постанови у справі у випадках, коли протокол не складається, оскільки, факт визнання особою (правопорушником) події правопорушення не звільняє уповноважену особу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення до адміністративної відповідальності, і деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 року (справа «Маттоціа проти Італії»), при цьому, суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Тож, посилання відповідача у справі ГУНП в Хмельницькій області у відзиві на позов на підтвердження з боку позивача ОСОБА_1 факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, як на беззаперечний доказ вчинення останнім правопорушення, є помилковим, оскільки, у справі відсутні будь-які інші докази на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху (наприклад, відео та/або фотофіксація, показання свідків, тощо), що, як наслідок, за відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення, свідчить, що оскаржувана постанова не може вважатися законною.

Крім того, поліцейським розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу без надання права водієві (правопорушнику) позивачу ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою адвоката, що також піддає сумніву законність винесення оскаржуваної постанови, оскільки, ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про необхідність скористатися правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, про що неодноразово наголошував ВС, зокрема, у Постанові ВС від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а).

Відповідно до практики ЄСПЛ, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа «Ireland v. the United Kingdom»), критерій доведення якого «поза розумним сумнівом» застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа «Коробов проти України»).

Тож, підсумовуючи докази, надані сторонами, зокрема, зміст дослідженої в судовому засіданні відеофіксації адміністративного правопорушення з боку відповідача, яка є єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення з боку позивача ОСОБА_1 , суд приходить до переконання про протиправність притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема, вимог п.2.3 в) ПДР України, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.121 ч.5 КУпАП, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним та обґрунтованим і не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах, виходячи з загальноприйнятого принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріпленому, в тому числі, і у ст.62 Конституції України, відповідно до якого всі сумніви щодо доведеності вини особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, при цьому, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, а також, з урахуванням позиції учасників судового процесу, зокрема, відсутності надання з боку відповідача ГУНП в Хмельницькій області належних, допустимих та достовірних доказів, в обґрунтування заперечень, викладених у відзиві на позов, які, у своїй сукупності, були б достатніми та надали суду можливість дійти висновку про наявність/відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також, в обґрунтування законності дій представника поліції щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 , правомірність чого останній ставить під сумнів, і, що, на думку суду, свідчить, що відповідач ГУНП в Хмельницькій області, рахуючи пасивну поведінку останнього щодо реалізації наданих процесуальних прав, фактично погодився з вимогами позивача, з огляду на приписи ст.77 КАС України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, і саме суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ГУНП в Хмельницькій області, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Водночас, Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).

Тож, згідно з практикою ЄСПЛ, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також, від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень в різних країнах, і з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суд справді дослідив усі основні питанні, винесені на його розгляд.

Відповідно, прийшовши до переконання щодо необхідності визнання протиправним притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.121 ч.5 КУпАП, та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, стосовно позивача ОСОБА_1 , суд, враховуючи приписи ст.286 КАС України, вважає за необхідне справу про адміністративне правопорушення, стосовно позивача ОСОБА_1 , за ознаками ст.121 ч.5 КУпАП, закрити, на підставі ст.247 п.1) КУпАП (за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення), оскільки, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: … 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, так як, згідно положень ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, що, на думку суду, є необхідним, в даному випадку, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень КАС України та задоволенням позову, а саме, ст.ст.132,134,139,143 КАС України, відповідно до яких судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, ГУНП в Хмельницькій області: судовий збір, що становить 605 гривень 60 копійок на користь позивача ОСОБА_1 , сплачений останнім при зверненні до суду з позовом, згідно квитанції ІD:1348-6018-3448-9262 від 21 серпня 2024 року (а.с.1), оскільки, за результатами розгляду та вирішення справи, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що був відповідачем у справі, або, якщо відповідачем у справі була його посадова чи службова особа, що в повній мірі забезпечує реалізацію принципу рівності сторін, і, відповідно до задоволення позову, є обов`язком сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені витрати за загальним правилом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 79, 241-250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Горщар Б.А., до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2840727 від 15 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 , про накладення адміністративного стягнення, у виді штрафу, в розмірі 510 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.5 КУпАП, визнати протиправною та скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення, стосовно позивача ОСОБА_1 , за ознаками ст.121 ч.5 КУпАП, закрити, на підставі ст.247 п.1) КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області судові витрати у виді судового збору, що становить суму у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно ст.286 ч.4 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду в десятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 : адвокат Горщар Богдан Анатолійович, РНОКПП НОМЕР_3 , місце перебування: 30000, місто Славута Шепетівського району Хмельницької області, вулиця Соборності, 24.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, місце знаходження: 29000, місто Хмельницький, вулиця Зарічанська, 7.

Повний текст рішення складено: 11 квітня 2025 року.

Суддя: