Справа № 380/846/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 рокусправа № 380/846/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вул. Олександра Борисенка 7, м. Рівне, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 26.12.2024 №92 (26.12.2024 28604/03-16);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 29.11.2005 по 19.12.2005 згідно записів №№16-17 трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.04.1987 - 10.02.2003 року в ЗАТ «Фарфор» як безперервний страховий стаж;

- визнати протиправним та скасувати Відповідь Головного управління ПФУ у Львівській області 20.12.2408/П-57/8-1300/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу вищевказані періоди роботи як безперервний страховий стаж - загалом 214 днів - це 7 місяців та 2 дні: 01.02.2008 по 04.01.2012 рр.. 1. Лютий 2008 року - зараховано лише 7 днів, замість 29 днів; 2. Березень 2008 року - зараховано лише 8 днів, замість 31 дня; 3. Квітень 2008 року - зараховано лише 7 днів, замість 30 днів; 4. Лютий 2009 року - зараховано лише 14 днів, замість 28 днів; 5. Березень 2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 31 дня; 6. Квітень2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 30 днів; 7. Травень 2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 31 дня; 8. Червень 2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 30 днів; 9.Серпень 2009 року - зараховано лише 15 днів, замість 31 дня; 10. Вересень 2009 року - зараховано лише 29 днів, замість 30 днів; 11. Січень 2010 року - зараховано лише 26 днів, замість 31 дня; 12. Лютий 2010 року - зараховано лише 24 днів, замість 28 днів; 03.07.2018 - 22.08.2018 р. 13.Серпень 2018 року - зараховано лише 10 днів, замість 22 днів.

- здійснити перерахунок страхового стажу із врахуванням мого Розрахунку (додаток 7-1) - 29 років 11 місяців 17 днів і з врахуванням висновків суду;

- стягнути сумарно з Головного управління ПФУ в Рівненській області та Головного управління ПФУ у Львівській області за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 17 тисяч 684 гривні 40 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, у зв`язку із досягненням віку 60 років, 24.12.2024 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою та документами для призначення пенсії. Проте, рішенням ГУ ПФУ у Рівненській області від 26.12.2024, за результатами розгляду заяви позивача, було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. До страхового стажу позивача не був зарахований період роботи з 29.11.2005 по 19.12.2005, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків. Крім цього, період роботи в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 зараховано до страхового стажу відповідно до інформації про сплату страхових внесків форми ОК-5. Вважає, що до страхового стажу безпідставно не враховано 214 днів (7 місяців та 2 дні), а відмова у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на підставі відсутності інформації про сплату страхових внесків покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем вимог законодавства. Крім цього вважає, що діями пенсійних органів їй було завдано моральну шкоду, оскільки позивач сподівалась на позитивне рішення про призначення пенсії.

Ухвалою суду від 22.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху.

Відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що страховий стаж за періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюються на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком № 637, зокрема трудової книжки. Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі - Постанова № 794), від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (п. 3 Постанови № 794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим.

Зауважує, що, при підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, потрібно звіряти такі дані з відомостями персоніфікованого обліку. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки. В результаті проведеної перевірки, орган, що призначає пенсію, приймає рішення щодо наявності/відсутності підстав для зарахування періоду роботи до страхового стажу.

Як вбачається з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за період роботи позивача з 29.11.2005 по 19.12.2005 відсутня інформація про даний період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу та відсутні дані про нарахування та сплату страхових внесків. Враховуючи зазначене, підстав для зарахування до страхового стажу позивача вище зазначеного періоду роботи немає.

Вважає, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону № 1058, застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Зарахування страхового (трудового стажу) за період 01.01.2004 можливе після подання підприємством до органів Пенсійного фонду коригуючо. звітності за цей період.

Крім цього Відповідач-1 зазначив, що до територіального органу Пенсійного фонду України 24.12.2024 із заявою про призначення пенсії звернулась ОСОБА_1 . Дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вік позивача на дату звернення - 60 років 0 місяців 1 день.

Пенсійний вік визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить - 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить - 31 рік. Страховий стаж особи становить - 26 років 10 місяців 6 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано період роботи з 29.11.2005 по 19.12.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні інформація про сплату страхових внесків;

- період роботи в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 зараховано до страхового стажу відповідно до інформації про сплату страхових внесків форми ОК-5.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розглянувши заяву позивача та додані документи Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення № 92 від 26.12.2024 про відмову у призначенні пенсії. Отже, право позивача на отримання пенсійної виплати відсутнє.

Щодо стягнення моральної шкоди, Відповідач-1, зокрема, вказав, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту завдання їй Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області моральної шкоди, не доведено наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) управління та виникненням моральних страждань чи погіршення здоров`я позивача. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що, починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік. Відтак, основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність на момент звернення страхового стажу - 31 років. Наявність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Крім цього, положеннями ст. 21 Закону № 1058 -IV визначено персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Відтак, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт З постанови №794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим .

За результати розгляду документів, доданих до заяви: - до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 29.11.2005 по 19.12.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні інформація про сплату страхових внесків. В Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 вбачається що за період в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 відсутні будь які дані про сплату страхових внесків.

Вважає, що Головним управлінням правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з врахуванням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 31 рік. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

У зв`язку із досягненням віку 60 років, 24.12.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності, заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26.12.2024 №92 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

Згідно вказаного рішення, вік заявника на дату звернення 60 років 0 місяців 1 день, страховий стаж особи становить 26 років 10 місяців 6 днів.

За результатами розгляду доданих до заяви документів:

до страхового стажу не зараховано період роботи з 29.11.2005 по 19.12.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні інформація про сплату страхових внесків;

- період роботи в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 зараховано до страхового стажу відповідно до інформації про сплату страхових внесків форми ОК-5.

12.12.2024 позивач подала електронне звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зарахування до страхового стажу 214 днів за період роботи з 01.01.2004 по 30.09.2024.

Листом від 20.12.2024 №27772-30408/П-57/8-1300/24 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідно до статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058), який чинний з 01.01.2004, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. У разі сплати суми страхових внесків, меншої, ніж мінімальний страховий внесок, страховий стаж обчислюється пропорційно сумам страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати. Територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Закону 1058 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Також, згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За період до 01.01.2011 дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів Пенсійного фонду України. Відомості про суми нарахованого доходу та суми надходжень від сплати єдиного внеску надаються Державною податковою службою України до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією на центральному рівні. Відповідальним за правильність заповнення звіту є страхувальник.

Головне управління ПФУ у Львівській області у вказаному листі звернуло увагу, що у реєстрі застрахованих осіб наявна інформація щодо відомостей про трудову діяльність, яка оцифрована згідно поданих позивачем скан-копій документів про стаж. Переглянути дані оцифрованих документів можна на вебпорталі в розділі «Електронна трудова книжка» в закладці «Відцифрована ЕТК». На головній сторінці в розділі «Страхові дані, наявні в РЗО» загальний страховий стаж відображається з врахуванням оцифрованих скан-копій документів про трудову діяльність.

Вважаючи протиправними рішення та дії відповідачів, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-VI передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону №1058-VI зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 26 Закону №1058-VI визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу… з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки гарантує Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку№637).

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач, після досягнення 60-річного віку, 24.12.2024 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою та документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки позивач вперше звернулась за призначенням пенсії за віком 24.12.2024, то відповідно до вимог частини першої статті 26 Закону №1058-VI право на призначення пенсії обумовлено наявністю 31 року страхового стажу.

Спірним рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком саме з підстав відсутності у неї необхідного 31-річного страхового стажу, до якого пенсійним органом не зараховано період роботи позивача з 29.11.2005 по 19.12.2005, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутні інформація про сплату страхових внесків, а період роботи в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 зараховано до страхового стажу відповідно до інформації про сплату страхових внесків форми ОК-5.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Законодавством не передбачена відповідальність застрахованої особи - найманого працівника за невиконання страхувальником - роботодавцем обов`язку сплати страхових внесків. При цьому, найманий працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Суд звертає увагу, що у випадку невиконання страхувальником обов`язку щодо сплати єдиного внеску, в тому числі порушення строків його сплати, законодавством передбачає відповідальність страхувальника, шляхом сплати недоїмки, штрафу та пені на вимогу органу доходів і зборів, встановлюючи можливість виконання такої вимоги як виконавчого документа державною виконавчою службою та наділяючи орган доходів і зборів правом звернення до суду з позовом про стягнення такої недоїмки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 01.0.2021 у справі № 423/757/17 та від 31.03.2021 у справі № 242/5696/16-а, за умови підтвердження пільгового стажу, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 05.08.1983 підтверджується робота позивача:

- у період з 03.04.1987 по 10.02.2003 на Бориславському фарфоровому заводі (з 20.12.1993 перейменовано на ЗАТ «Фарфор»);

- у період з 29.11.2005 по 19.12.2005 у Приватному підприємстві «ТРК-Електрон», що не заперечується відповідачами.

Як встановлено судом, період роботи позивача з 29.11.2005 по 19.12.2005 відповідачем-2 не зараховано до страхового стажу позивача з підстав несплати страхувальником єдиного соціального внеску, а період роботи в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 зараховано до страхового стажу відповідно до інформації про сплату страхових внесків форми ОК-5.

Позивач стверджує, що, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу за період з 01.01.2004 по 30.09.2024 (форма ОК-5 від 08.10.2024): лютий 2008 року - зараховано лише 7 днів, замість 29 днів; березень 2008 року - зараховано лише 8 днів, замість 31 дня; квітень 2008 року - зараховано лише 7 днів, замість 30 днів; лютий 2009 року - зараховано лише 14 днів, замість 28 днів; березень 2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 31 дня; квітень2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 30 днів; травень 2009 року - зараховано лише 7 днів, замість 31 дня; червень 2009 року - зараховано лише 7 днів, замість зо днів; серпень 2009 року - зараховано лише 15 днів, замість 31 дня; вересень 2009 року - зараховано лише 29 днів, замість зо днів; січень 2010 року - зараховано лише 26 днів, замість 31 дня; лютий 2010 року - зараховано лише 24 днів, замість 28 днів; серпень 2018 року - зараховано лише 10 днів, замість 22 днів, загалом не враховано до стажу 214 днів, тобто 7 місяців та 2 дні.

Враховуючи те, що обов`язок зі сплати страхових внесків покладено роботодавця, тобто на ЗАТ «Фарфор» та ПП «ТРК-Електрон», то вказані періоди роботи на даних підприємствах підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в повному обсязі.

За встановлених фактичних обставин, суд висновує про безпідставність не зарахування відповідачем-2 до страхового стажу періоду роботи позивача з 29.11.2005 по 19.12.2005 на ПП «ТРК-Електрон», а також зарахування до страхового стажу періоду роботи в ЗАТ «Фарфор» з 01.07.2000 відповідно до інформації про сплату страхових внесків форми ОК-5.

Як наслідок, вказані періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.12.2024 №27772-30408/П-57/8-1300/24, суд відмовляє в задоволенні вказаних вимог з огляду на наступне.

Фактично ГУ ПФУ у Львівській області, розглянувши звернення позивача, листом від 20.12.2024 №27772-30408/П-57/8-1300/24 повідомив про законодавчо визначені підстави обчислення страхового стажу пропорційно сумам страхових внесків. При цьому, відповідачем-1 рішення за результатами розгляду звернення позивача не приймалось.

Таким чином у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.12.2024 №27772-30408/П-57/8-1300/24, оскільки такий не є рішенням у розумінні КАС України, не тягне жодних наслідків для позивача, а лише інформує про дії відповідача при розгляді заяви.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову позивачу у призначенні пенсії від 26.12.2024 №92, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача в повному обсязі періоди роботи з 03.04.1987 по 10.02.2003 на ЗАТ «Фарфор» та з 29.11.2005 по 19.12.2005 на ПП «ТРК-Електрон».

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 17684,40 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зауважує, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із оскаржуваними рішенням та діями відповідачів. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та належним чином визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.

Сам лише факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову частково.

Зважаючи на часткове задоволення позову, суд, керуючись ст. 139 КАС України, вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь позивача судовий збір у розмірі 1937,92 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка 7, м. Рівне, ) про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії від 26.12.2024 №92.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка 7, м. Рівне, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в повному обсязі періоди роботи з 03.04.1987 по 10.02.2003 на ЗАТ «Фарфор» та з 29.11.2005 по 19.12.2005 на ПП «ТРК-Електрон».

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка 7, м. Рівне, ) судовий збір в розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 92 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 10.04.2025 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович