Справа № 120/15419/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 квітня 2025 р. Справа № 120/15419/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАЛОН 5 ВІННИЦЯ" до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАЛОН 5 ВІННИЦЯ" звернулося до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю рішення відповідача, яким затверджено акт комісії з питань звільнення території Вінницької міської територіальної громади від незаконно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм. Зокрема, зауважує, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди, прибудинкові території визначається співвласниками.

Разом із матеріалами позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Так, ухвалою від 18.11.2025 року у задоволенні цієї заяви відмовлено.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Серед іншого, зауважує, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не будучи власником чи землекористувачем земельної ділянки, не наділене повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень стосовно благоустрою земельної ділянки, що належить територіальній громаді міста, в особі Вінницької міської ради.

Ознайомившись з наявними матеріалами справи, судом встановлене такі обставини.

02.07.2024 року уповноваженою комісією було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудування та благоустрою на території Вінницької міської територіальної громади щодо розміщення металевого огородження (металеві ворота та хвіртка) за адресою: вул. Трамвайна, біля буд. 3 у м. Вінниці.

Голові ОСББ "АВАЛОН 5 ВІННИЦЯ" було направлено припис № 05/00/010/144898 від 02.07.2024 року про усунення порушень при розміщенні ТС і малих архітектурних форм на території Вінницької міської територіально громади до 09.07.07.2024 року.

Водночас, станом на дату засідання комісії з питань звільнення території Вінницької міської територіальної громади від незаконно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм повідомлення про виконання вимог до відповідача не надходило.

Так, 19.07.2024 року комісією з питань звільнення території Вінницької міської територіальної громади від незаконно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм складено акт № 1, відповідно до якого вирішено, зокрема демонтувати зазначене металеве огородження.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.07.2024 року № 1774 вирішено, зокрема затвердити акт комісії з питань звільнення території Вінницької міської територіальної громади від незаконно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм та демонтувати металеве огородження (металеві ворота та хвіртку) за адресою: вул. Трамвайна, біля буд. 3 у м. Вінниці.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України "Про благоустрій населених пунктів".

Статтею 5 Закону № 2807-IV встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні частини 1 статті 12 Закону № 2807-IV, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері благоустрою населених пунктів віднесено забезпечення реалізації державної політики у цій сфері.

Згідно з приписами статті 13 Закону № 2807-IV до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 Закону № 2807-IV, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 21 Закону № 2807-IV елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до вказаного Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Відповідно до статті 22 Закону № 2807-IV комплексним благоустроєм вважається проведення на визначеній території населеного пункту (мікрорайон, квартал, парк, бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо) комплексу робіт з улаштування (відновлення) покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями для безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, встановлення малих архітектурних форм, здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення інженерно-технічного і санітарного стану території, покращання її естетичного вигляду.

Пунктом 7 статті 30 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування" (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно з пунктами 42 та 44 статті 25 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації та встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 40 Закону № 2807-IV регламентовано здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

Передбачені Законом № 2807-IV повноваження реалізуються міськими радами через наявну у них компетенцію, закріплену статтею 26 Закону № 280/97-ВР, шляхом вирішення виключно на пленарних засіданнях ради питань щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (пункт 44 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР).

При цьому, за висновками Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постановах від 13.11.2018 року у справі № 910/2145/18, від 27.11.2018 року у справі № 910/2686/18 та від 12.12.2018 року у справі № 826/10330/17, дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - роботи щодо відновлення території благоустрою).

Відповідно до статті 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно з положень частини 2 цієї статті Правила включають, зокрема, порядок розміщення малих архітектурних форм.

Поряд з тим, у частині 3 вказаної статті передбачено, що Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Відповідно до матеріалів справи позивачем за рішенням загальних зборів співвласників ОСББ "АВАЛОН 5 ВІННИЦЯ" було вирішено закрити територію внутрішнього двору багатоквартирного будинку за місцем розташування: АДРЕСА_1 , від проїзду та паркування автотранспортних засобів у зв`язку із проблемами стікання води через те, що територія внутрішнього двору фактично є дахом підземної автостоянки. Вказане відображено у протоколі зборів № 1 від 23.01.2020 року.

Водночас, згідно з приписами підпункту 2.12.1 пункту 2.12 Правилами благоустрою території Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, затвердженими рішенням Вінницької міської ради 52 сесії 7 скликання від 22.05.2020 року № 2254 заборонено, зокрема: виконувати роботи без дозволу, іншого документу в разі якщо обов`язковість його отримання передбачена законом, органом місцевого самоврядування та її виконавчим комітетом; встановлювати самовільно тимчасові або постійні огорожі, відгородження, шлагбауми та обмежувачі руху (паркувальні бар`єри).

Суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України від 14.05.2015 року № 417-VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі - Закон № 417-VIII) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 417-VIII).

Водночас, суд зауважує, що особливості реалізації права на таку земельну ділянку співвласниками багатоквартирного будинку встановлено статтею 42 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 Земельного кодексу України).

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 Земельного кодексу України).

З аналізу наведених положень Земельного кодексу України слідує, що надання громадянам та юридичним особам земельних ділянок у власність чи користування належить до повноважень органів місцевого самоврядування, зокрема, у разі, якщо земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Окремо суд зауважує, що відповідно до статті 120 Земельного Кодексу України якою визначено порядок та умови переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Відповідно до частини 11 статті 120 Земельного кодексу України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

З аналізу вказаних норм слідує, що норма статі 120 Земельного кодексу України, на яку покликається сторона позивача, закріплює як загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди) так і випадки, коли він не застосовується, зокрема, щодо набутого на праві власті об`єкту нерухомого майна розміщеного на земельній ділянці державної, комунальної власності.

Тобто, порядок дій власника такого майна та органу місцевого самоврядування регламентовано у частині 11 статті 120 Земельного кодексу України, який покладає на власника нерухомості обов`язок активної поведінки з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт, спрямованої на перехід права на земельну ділянку, якому кореспондує обов`язок суб`єкта владних повноважень вчинити дії, необхідні для передачі земельної ділянки у власність або користування набувачу в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Розвиваючи вказане, суд звертає увагу, що передача земельних ділянок у власність або користування здійснюється відповідно до рішення Вінницької міської ради, яке приймається на підставі документації із землеустрою.

У ході судового розгляду не встановлено, що розміщений спірний об`єкт належить на підставі відповідних правовстановлюючих документів саме до прибудинкової території багатоквартирного будинку та належить співвласникам цього будинку.

Натомість, матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста Вінниці.

Більше того, судом враховано, що позивач звертався до Вінницької міської ради із заявою про надання роз`яснень щодо передачі у безоплатну власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирні будинки.

Так, Вінницькою міською радою листом від 11.11.2024 року проінформовано позивача про необхідність розроблення проекту землеустрою та надано перелік необхідних документів.

Розвиваючи вказане, суд зауважує, що у практиці вирішення приватно-правових спорів застосовується доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на засаді добросовісності як однієї із складових верховенства права.

При цьому, під час вирішення категорій публічно-правових спорів також слід виходити з того, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин; поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відтак, посилання позивача те, що земельна ділянка, на якій розміщено металеве огородження є прибудинковою, базуються виключно на запереченні факту усвідомлення процесу оформлення права на таку земельну ділянку.

Враховуючи зазначене, ОСББ "АВАЛОН 5 ВІННИЦЯ", не будучи власником чи землекористувачем земельної ділянки, не наділене повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень стосовно благоустрою земельної ділянки, що належить територіальній громаді міста, в особі Вінницької міської ради.

Таким чином, суд вважає, що доводи позовної заяви не знайшли свого документального та нормативного підтвердження та спростовуються висновками суду.

Відтак, у контексті наведених позивачем мотивів та обставин справи, судом не встановлено протиправності рішення Вінницької міської ради від 25.07.2024 року № 1774.

У силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судовий збір.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАЛОН 5 ВІННИЦЯ" (вул. Трамвайна, 3, м. Вінниця, ) до виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, ) про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович