Справа № 608/357/25
Суддя: Коломієць Н. З.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року Справа № 608/357/25

Номер провадження2-а/608/62/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові в письмовому провадженні справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 12 лютого 2025 року №312,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 12 лютого 2025 року №312. В позові вказав, що постановою №312 від 12.02.2025 про адміністративне правопорушення, винесеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , його, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000 гривень.

Відповідно до даної постанови, ОСОБА_1 за місцем реєстрації засобами поштового зв`язку направлена повістка дляприбуття в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 27 січня 2025 року на 14 годину 00 хвилин. Жодної повістки про виклик він не отримував. Зазначає, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та його дані уточнені там, жодних претензій до нього не було, адреси свого проживання не змінював, проживає з матір`ю пенсійного віку, яка постійно знаходиться вдома. Військово-облікові дані оновлено вчасно.

Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув його рідний брат, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , поблизу н. п. Діброва Сєвєродонецького району Луганської області під час виконання бойового завдання, про що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником, ОСОБА_4 було сповіщено дружину брата, ОСОБА_5 . Ним особисто подана заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч. З ст. 23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Під час розгляду даної заяви, згідно вимог закону його не може бути мобілізовано.

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 прибув в сервісний центр МРЕО № 6145, в зв`язку з закінченням терміну дії водійського посвідчення. Після отримання посвідчення до нього підійшли чоловіки у військовій формі і доставили в ІНФОРМАЦІЯ_7 , маючи намір мобілізувати, незважаючи на те, що у нього були подані документи для відстрочки. Лише після того коли приїхали родичі ОСОБА_1 та привезли документи, які підтверджують право на відстрочку, а також після підтвердження першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що дійсно документи подані та на даний час знаходяться на розгляді комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , його не мобілізували. Проте випускати з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 не захотіли та винесли постанову № 312 від 12.02.2025 про те, що він, ОСОБА_1 , ніби то не з`явився по повістці.

Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 312 від 12 лютого 2025 року, а провадження у даній справі закрити.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Вважає постанову №312 від 12.02.2025 законною, а ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки, останній не з`явився у визначений у повістці № 1953581 строк в ІНФОРМАЦІЯ_7 для уточнення військово-облікових даних. Відповідно до даних поштового оператора поштове відправлення повернулося у Відділ з відміткою про відсутність особи за адресою проживання. Дата відмітки 27.01.2025. Поважність своєї неявки ОСОБА_1 не вказав.

Представником позивача адвокатом Манорик Г. Г. подано відповідь на відзив, в якому вказано, що доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14 год. 27.01.2025 відповідач не надав, хоча обов`язок доказування покладається саме на нього. Згідно копії повістки, позивача викликали для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, незрозуміло, куди мав прибути ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Манорик Г. Г. в судове засідання не з`явилися. Адвокат Манорик Г. Г. подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять задоволити

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ст. ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Судом встановлено, що постановою №312 від 12.02.2025 про адміністративне правопорушення, винесеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000 гривень.

В даній постанові зазначено, що 14 січня 2025 року ОСОБА_1 за місцем реєстрації засобами поштового зв`язку направлена повістка дляприбуття в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 27 січня 2025 року на 14 годину 00 хвилин.

27 січня 2025 року поштове відправлення повернулось в ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи.

ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (три дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав.

Однак, з дослідженої в судовому засіданні судової повістки №1953581, яка була долучена відповідачем до відзиву на позов, вказано, що ОСОБА_1 належить з`явитися 27 січня 2025 року о 14 годині для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що розташований по АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14 годині 27 січня 2025 року не утворює склад адміністративного проступку, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_2 він і не мав з`являтися, так як його викликали в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Гусятин). Також відповідачем не надано письмових доказів про повернення поштового відправлення в ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання.

Крім того, позивачем долучено до справи копію заяви від 28.01.2025 скеровану ним до ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої він повідомляє, що є особою, яка на підставі п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. На підставі викладеного просить оформити довідку про відстрочку від призов у на військову службу під час мобілізації.

Згідно сповіщення сім`ї, підписаного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув рідний брат позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , поблизу н. п. Діброва Сєвєродонецького району Луганської області під час виконання бойового завдання.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.» Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).

Згідно ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема, підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки, в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Позиція ОСОБА_1 зводиться до заперечень самого факту вчинення правопорушення, отже ця обставина входить до предмету доказування.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, відзиву відповідача на позов, який носить формальний характер, необґрунтований фактичними доказами та містить лише суть оскаржуваної постанови та перелік норм закону, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 210-1, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 161, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 12 лютого 2025 року №312, задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 312 від 12 лютого 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного судучерез Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з оригіналом

Суддя: /підпис/

Рішення набрало законної сили «____» ______________________року.

Оригінал рішення зберігається в матеріалах справи № 608/357/25, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано «_____»_______________року

Секретар: