Справа № 456/6701/24
Суддя: Кілик М. П.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/6701/24
Провадження № 2-адр/339/1/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 квітня 2025 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Кілик М.П.

за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болехів заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, постанову поліцейського ВРПП Шептицького РВП ГУНП у Львівській області ст. сержанта поліції Ремезовського Б.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 595929 від 07.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, - скасовано, а провадження у справі закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ НП у Львівській області.

У судовому засіданні 27 березня 2025 року представник позивача заявив про надання ним доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

01 квітня 2025 року, у строк, визначений ч.7 ст.139 КАС України, позивач ОСОБА_1 направив до суду засобами поштового зв`язку заяву про стягнення з відповідача судових витрат позивача, у якій просить стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на його користь всі судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у адміністративній справі №456/6701/24, у розмірі 23050 грн; стягнути з ГУ НП у Львівській області на користь ОСОБА_1 гонорар успіху в справі №456/6701/24 в розмірі 3000 грн.

У обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року задоволено його позовну заяву. 16.12.2024 між позивачем та адвокатом Мазуром В.В. укладено договір про надання правничої допомоги №73/12/24 та додаток №1 до нього. Згідно додатку №1 від 16.12.2024, сторонами погоджено вартість послуг адвоката на таких умовах: 1500 грн за одну годину фактично виконаної роботи; участь адвоката в судовому засіданні першої інстанції - 2000 грн за одне судове засідання; витрати на транспортні послуги в розмірі 15 грн за 1 км дороги, яку адвокат подолав належним йому автомобілем в інтересах клієнта. За досягнення адвокатом позитивного результату для клієнта, він оплачує адвокату додатково винагороду (гонорар успіху) в розмірі 3000 грн. Послуги адвокатом надано якісно, ефективно і в повному обсязі, з позитивним результатом. Про виконану роботу адвокатом і про оплату позивачем послуг 31.03.2025 складено акт виконаних робіт на загальну суму 23050 грн, які заявник просить стягнути з відповідача.

У судове засідання 14 квітня 2025 року позивач та його представник адвокат Мазур В.В. не прибули, були належно повідомлені про час та місце розгляду заяви. Крім цього, адвокат Мазур В.В. не скористався правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (відповідну ухвалу за його клопотанням постановлено 11.04.2025).

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області не направив у судове засідання свого представника, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, про причини неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подав.

На підставі ч.3 ст.252 та ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на їхніх представників на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Дослідивши заяву позивача та додані до неї документи, матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом 10 днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.3 ст.252 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ч.3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд встановив, що інтереси позивача в адміністративній справі представляв адвокат Мазур В.В., що діяв на підставі договору про надання правничої допомоги «у справі про адміністративне правопорушення» № 73/12/24 від 16.12.2024.

Заявник долучив докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу: договір про надання правничої допомоги «у справі про адміністративне правопорушення» №73/12/24 від 16.12.2024, Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №73/12/24 від 16.12.2024, акт виконаних робіт від 31.03.2025 з детальним описом наданих послуг професійної правничої допомоги, квитанцію про сплату позивачем 23050,00 грн витрат на правничу допомогу адвокату Мазуру В.В.

Відповідно до акту виконаних робіт від 31.03.2025 за надання правничої допомоги адвокатом Мазуром В.В. у справі №456/6701/24, позивачу надано такі юридичні послуги: 16.12.2024 - зустріч з клієнтом, укладання договору, обговорення способу, з`ясування адвокатом обставин справи, вивчення документів, що наданні довірителем 1500 грн; аналіз законодавства та судової практики 1500 грн; написання, формування та відправлення адвокатських запитів (750 грн): від 16.12.2024 до ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області, 16.12.2024 та 30.12.2024 - до Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, 18.12.2024 та 28.12.2024 - до Шептицького РВП ГУНП у Львівській області; 16.12.2024 - написання, формування та відправлення позовної заяви про скасування постанови серії ББА №595929 від 07.12.2024 4500грн; 14.02.2025 - на виконання ухвали повторне відправлення позовної заяви 750 грн; 21.02.2025 написання та відправлення скарги до ГУНП у Львівській області на протиправні дії та бездіяльність службових осіб ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області 3000 грн; 27.02.2025 - написання, формування та відправлення клопотання про допит свідка та долучення доказів 750 грн; 27.02.2025 - участь у судовому засіданні 2000 грн; поїздка власним автомобілем з м. Стрия до м.Болехів 900 грн; 27.03.2025 - участь у судовому засіданні 2000 грн; поїздка власним автомобілем з м. Стрия до м.Болехів (60км х 15 =900грн.) 900 грн; 31.03.2025 - написання заяви про стягнення з відповідача судових витрат позивача, підготовка документів про судові витрати (складання акту виконаних робіт, заповнення квитанції про оплату послуг, копіювання і формування документів, написання заяви та ін.)-1500 грн. Загальна вартість вказаних послуг - 23050 грн.

Щодо заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в частині стягнення 1800 грн на поїздку адвоката власним автомобілем з м.Стрий до м.Болехів, - суд зазначає таке.

Відповідно до положень КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту представників-адвокатів сторін, не входять до складу витрат на професійну правничу допомогу, та регулюються ст. 135 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 826/13271/16.

Положеннями ч. 3 ст. 135 КАС України встановлено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", додатком до якої встановлено (компенсація в адміністративних справах), що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження (далі - Постанова №590).

Постановою від 02 лютого 2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" Кабінет Міністрів України затвердив суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1 (далі - Постанова № 98).

Відповідно до абз. 1, 2 п. 7 Постанови № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів, поданих у паперовій або електронній формі, відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Правильність застосування Постанов №590 і №98 під час вирішення питання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників підтверджується також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі №1340/3510/18.

Позивач та його представник-адвокат Мазур В.В. на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з прибуттям адвоката в судові засідання 27.02.2025 та 27.03.2025 не надали жодних доказів, передбачених вищевказаними нормативно-правовими актами (підтвердження вартості пального, пов`язаного з цим розрахунку витрат, документів, що засвідчують вартість понесених витрат). За таких обставин суд вважає, що витрати в сумі 1800 грн на «поїздку власним автомобілем з м.Стрий до м.Болехів» адвокатом, які позивач та його представник долучили у загальну вартість надання правничої допомоги (п.13 та п.15 Акту виконаних робіт), - не підтверджено належними доказами та задоволенню не підлягають.

Щодо заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Представлені позивачем документи вказують на те, що сторонами договору про надання правничої допомоги адвокатом узгоджений перелік правових послуг та вартість кожної послуги із розрахунку затраченого часу. Позивачем доведено факт понесення ним витрат на правову допомогу в адміністративній справі у суді першої інстанції.

Однак щодо оцінки заявлених до відшкодування адвокатських витрат (їх складу та вартості) суд вважає їх завищеними з таких підстав.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановлено у ч.5 ст. 134 КАС України. Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Отже у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд враховує, що навіть у разі неподання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд відповідно до вимог ч.9 ст.139 КАС має перевірити, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.11.2023 у справі № 826/7778/17.

Також в постанові Верховного Суду від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22 зазначено, що наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено ч.7 ст.134 КАС України, однак не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої ст.134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу, є дещо завищеним та підлягає зменшенню.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Cуд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Суд не має застережень до обсягу виконаних адвокатом обов`язків, підготовлених ним документів. Разом з тим, суд, враховуючи складність та категорію цієї справи, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, значенням спору для сторони.

Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має відповідати критерію розумності та необхідності таких витрат.

Оцінюючи характер наданої адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до представлених документів суд враховує, що дана адміністративна справа не належить до категорії складних справ. Суд враховує незначний обсяг матеріалів, які отримані та були опрацьовані адвокатом для додання їх до позовної заяви. Зокрема, до позову було додано лише копію оскаржуваної постанови та підтвердження повноважень адвоката. Також суд враховує невеликий обсяг позовної заяви у частині викладу фактичних обставин справи. При цьому значна частина позовної заяви містить незастосовні для даної справи цитати з Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 (вказана Інструкція не застосовується у справах щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху). Необхідність подання до суду позовної заяви у новій редакції від 14.02.2025 пов`язана з недотриманням вимог КАС України при первісному зверненні з позовом до суду.

Копія скарги на протиправні дії службових осіб від 21.02.2025, яку подано представником позивача в судовому засіданні 27.02.2025, не мала доказового значення для встановлення обставин, які суд встановлював у адміністративній справі № 456/6701/24. Щодо копій адвокатських запитів від 16.12.2024, 18.12.2024, 28.12.2024, які долучено позивачем до заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, - суд зазначає, що вказану в них інформацію та документи судом було витребувано на підставі ухвали суду від 27.02.2025. Питання, щодо якого складено адвокатські запити від 16.12.2023 та 30.12.2023, що адресовані Стрийському РУП, не мають стосунку до обставин, які суд встановлював у адміністративній справі №456/6701/24. Відтак, такі витрати не мають характеру необхідних у межах справи №456/6701/24, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування матиме надмірний характер.

Також суд зауважує, що долучені позивачем до заяви від 31.03.2025 копії адвокатських запитів не засвідчені в порядку, передбаченому ч.5 ст.94, ч.3 ст.99 КАС України, отже не є належними доказами.

З урахуванням вищенаведеного підготовка даної адміністративної справи вимагала незначного обсягу юридичної і технічної роботи.

Також суд враховує значення справи для позивача, зокрема, рішенням суду від 27.03.2025 скасовано постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 3400 грн, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, задоволено одну з двох заявлених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, витрати на правничу допомогу, зазначені в заяві позивача від 31.03.2025, не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру. А тому враховуючи обставини адміністративної справи та її складність; обсяг, складність та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, співмірність понесених витрат із ціною позову та значенням справи для позивача, виходячи з критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, а також враховуючи часткове задоволення позову, - суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу на рівні 21250 грн (23050 -1800 грн витрат, пов`язаних із прибуттям до суду) та 3 тис грн гонорару успіху є завищеною, неспівмірною зі складністю цього позову, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та з ціною позову.

Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі витрати у формі «гонорару успіху» адвоката, у розмірі 6000 грн, що відповідатиме критерію розумності, необхідності та співрозмірності із виконаною роботою по справі; у задоволенні заяви у решті вимог відмовити.

Керуючись статтями 134, 139, 241-246, 252, 255, 295 КАС України, суд

ухвалив:

заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108833.

Головуючий суддя М.П.Кілик