Справа № 127/8455/25
Суддя: Медяна Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я№ 127/8455/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючої судді Медяної Ю.В.

за участю секретаря судового засідання - Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пунько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В позовній заяві просив визнати протиправною та скасувати постанову №3789 від 30.12.2024, винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 25.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП №588.

У вказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не уточнив свої дані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента.

Позивач зазначає, що вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідач мав можливість самостійно отримати необхідні дані з електронних реєстрів. Крім цього, ст.210 КУпАП є бланкетною, а в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яку саме норму порушив позивач. Також відповідачем накладено адміністративне стягнення поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.38 КУпАП.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи відбудеться 31.12.2024, а оскаржувану постанову винесено 30.12.2024.

Вищевказану постанову позивач вважає необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Крім цього, позивач просив поновити йому строк на оскарження даної постанови, оскільки він її отримав лише 12.03.2025.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2025 відкрито провадження у справі. (а.с.22)

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвоката Пунько І.В. позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що про оскаржувану постанову від 30.12.2025 позивач отримав 12.03.2025, про що свідчить його підпис у відповідній графі постанови. (а.с.19)

Позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом 17.03.2025 через систему «електронний суд», тобто у встановлений законом десятиденний строк після отримання оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення до ссуду, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Щодо визнання протиправною та скасування вказаної постанови, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.12.2024 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП №588. З вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз.4 пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме: ОСОБА_1 не уточнив протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

З даного протоколу вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 31.12.2024 о 10:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , каб. №4 за адресою: АДРЕСА_1 . Протокол підписано ОСОБА_1 (а.с.7)

30.12.2024 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову №3789 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП. В даній постанові зазначено обставини, аналогічні викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення №588 від 25.12.2024. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17 000,00 грн. (а.с.8-9)

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.210 КУпАП, відповідальність настає у разі порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчиненого в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

За визначенням у частині першій Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Отже, на дату винесення відповідачем оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період, що є підставою для застосування ч.3 ст. 210 КУпАП.

Твердження представника позивача про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові відсутні посилання на норми, які порушені ОСОБА_1 суд до уваги не бере, оскільки і в протоколі і в постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз.4 пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Відповідно до абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з абз.4 пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином у постанові №3789 від 30.12.2024,відповідачем зазначено норми, порушені ОСОБА_1 .

Крім цього, обов`язок щодо уточнення даних протягом 60 днів також встановлено абз.1 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абз.4 п.п.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Також суд не бере до уваги доводи представника позивача в тій частині, що позивач не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, оскільки приміткою визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

При цьому, суд звертає увагу, що жодна з вищезазначених баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання позивача, номери його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти.

Так само суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що відповідачем порушено строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що адміністративне стягнення накладено на позивача за не оновлення даних протягом наданих 60 діб з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, тобто з 18.05.2024.

Тобто, позивач мав уточнити дані з 18.05.2024 по 17.07.2024.

Адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210 КУпАП, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

З огляду на це, днем вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП, є наступний день, після останнього дня строку, протягом якого позивач повинен був вчинити визначені законом дії, тобто 18.07.2024.

Відповідно до ч.7 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Таким чином, адміністративне стягнення за вказане порушення може бути накладене до 18.07.2025 включно, а тому відповідач виніс оскаржувану постанову у встановлений законом строк.

Щодо неналежного повідомлення позивача про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що під час відсутності особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення, останню може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (проінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №676/752/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а.

Суд звертає увагу на те що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу.

Як слідує з матеріалів справи, 25.12.2024 уповноваженою особою відповідача стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП №588. У вказаному протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 31.12.2024 о 10:00 год.

Позивач розписався в протоколі, тобто його було повідомлено належним чином про розгляд справи саме у цю дату та цей час.

Водночас, оскаржувану постанову винесено 30.12.2024, тобто у день, відмінний від того, про який повідомлявся ОСОБА_1 . Відомостей про те, що ОСОБА_1 30.12.2024 був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи. Розгляд справи відбувся за відсутності позивача, якого не було своєчасно та належно сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП розглянута з порушенням зазначених вище положень КУпАП. Зазначене в даному випадку свідчить про те, що відповідач не забезпечив дотримання порядку притягнення особи до відповідальності та дотримання прав особи, яка притягується до відповідальності, позивачу не було забезпечено право на участь у розгляді його справи, право на захист своїх прав та інтересів особисто чи через свого представника, право на надання відповідних пояснень, клопотань, доказів.

Суд зауважує, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі №683/743/17, від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а, від 17 червня 2020 року у справі № 712/10440/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17.

Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови №3789 від 30.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що дії відповідача були неправомірними, а оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, тому провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю.

З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, за рахунок бюджетних ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви долучено: копію договору про надання правової допомоги №б/н від 13.03.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Пунько І.В. (а.с.13-14) та копію квитанції №1 від 14.03.2025 (а.с.15).

В п.3.1 договору сторони узгодили, що розмір гонорару адвоката становить 8 000 грн.

Факт сплати даного гонорару підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції.

Водночас, суд звертає увагу на наступне.

Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Також, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2023 року у справі № 140/5295/21.

Крім цього, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №127/9918/14-ц).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 210, 235, 252, 255, 280, 287 КУпАП, ст. 2, 72, 77, 73, 79, 139, 143, 243-246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №3789 від 30.12.2024, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 14.04.2025.

Суддя