Справа № 460/3409/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/3409/24 пров. № А/857/28367/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Ільчишин Н.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Поліщук О.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , яка виявилася у невиплаті йому грошового забезпечення (додаткової винагороди) з розрахунку 100000,00 грн за період з 01.04.2023 по 15.07.2023 та зобов`язати відповідача виплатити йому грошове забезпечення (додаткову винагороду) з розрахунку 100000,00 грн за період з 01.04.2023 по 15.07.2023.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168), у розмірі 100000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 22.05.2023 по 06.06.2023, з 07.06.2023 по 15.06.2023 (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 17.06.2023 по 16.07.2023, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 спірну додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 22.05.2023 по 06.06.2023, з 07.06.2023 по 15.06.2023 (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 17.06.2023 по 16.07.2023, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК). ОСОБА_1 перебував на лікуванні в період з 22.05.2023 по 06.06.2023 у в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та в період з 07.06.2023 по 15.06.2023 в КНП Сарненська центральна районна лікарня. При цьому, згідно довідки про доходи ОСОБА_1 №5066, за період з квітня 2023 року по серпень 2023 року, йому було нараховано додаткову винагороду у розмірі 170826,82 грн, що відповідає дням перебування на лікуванні та у відпустці.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 24/1 від 16.03.2022 ОСОБА_1 зараховано до списків особового резерву в/ч НОМЕР_1 та на всі інші види забезпечення у в/ч НОМЕР_3 .

12.11.2022 при захисті Батьківщини ОСОБА_1 одержав вогнепально-осколкові поранення, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 за №1935 від 25.11.2022.

Згідно свідоцтва про хворобу №149, ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні у КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова ДОР з 13.11.2022 по 16.11.2022; у КНП КМКЛ №1 з 16.11.2022 по 17.12.2022; в КП Рівненський обласний госпіталь ВВ з 19.12.2022 по 17.01.2023, з 17.01.2023 по 15.02.2023; в КНП Сарненська ЦРЛ з 16.02.2023 по 27.02.2023; у в/ч НОМЕР_2 з 22.05.2023 по теперішній час (дата огляду 05.06.2023).

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1651, ОСОБА_1 у період з 22.05.2023 по 06.06.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_2 , виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5929 на стаціонарному лікуванні у КНП Сарненська центральна районна лікарня у період з 07.06.2023 по 15.06.2023.

Військовою частиною НОМЕР_2 16.06.2023 видано довідку за №6269, відповідно до якої ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я терміном 30 календарних днів.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №178 від 23.06.2023, ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів з 17.06.2023 по 16.07.2023.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №219 від 01.08.2023 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом б (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) та виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Згідно довідки про доходи №5066 від 08.04.2024, виданої в/ч НОМЕР_1 , за період з квітня 2023 по серпень 2023 ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення у розмірі 87330,59 грн та інші нарахування у розмірі 170826,82 грн

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 22.05.2023 по 06.06.2023, з 07.06.2023 по 15.06.2023 та у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 17.06.2023 по 16.07.2023.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану.

На виконання вищевказаних Указів Президента України, КМУ 28.02.2022 була прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 постановою КМУ №400 від 28.02.2022 Про внесення змін до Постанови №168 були внесені зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до пункту 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Відповідно до ч.10 ст.2 Закону №2232-ХІІ, та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, було затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців урегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Відповідно до п. 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Відповідно до п. 6.35 Положення №402, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою. Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Системний аналіз приведених вище норм дає підстави дійти висновку, що підставою для виплати підвищеної додаткової винагороди є час перебування військовослужбовця, який отримав поранення під час проходження служби, на стаціонарному лікуванні у вітчизняному чи закордонному закладі охорони здоров`я, а також постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я, яка видається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.2 даного Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 21.1 Положення №402 передбачено, що у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Відповідно до п.21.5 Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, в тому числі, в таких формулюваннях : Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини - якщо воно виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України; Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами а, ґ цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Як видно з матеріалів справи, позивач проходив військову службу на особливий період та безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії.

Спірним питанням в межах розгляду даної справи є наявність у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за час його лікування та перебування у відпустці за період з 01.04.2023 по 15.07.2023.

Судом встановлено, що 12.11.2022 ОСОБА_1 при захисті Батьківщини одержав вогнепально-осколкові поранення лівого вуха, лівої вилиці, правої надбрівної дуги з пошкодженням черепа та гематоми обох очей.

Вказані обставини підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1935, виданою 25.11.2022 в/ч НОМЕР_1 .

Згідно довідки ВЛК в/ч НОМЕР_2 за №3407 від 29.03.2023, поранення ОСОБА_1 пов`язане з захистом Батьківщини та згідно класифікації тяжкості отриманих травм відноситься до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007).

Разом з тим, вказаною довідкою стверджується, що на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб позивач потребує продовження лікування.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що факт отримання ОСОБА_1 поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, підтверджений медичними документами.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №92 від 30.03.2023, ОСОБА_1 з 30.03.2023 вибув на медичний огляд ВЛК або обстеження до в/ч НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про хворобу №149, 05.06.2023 ВЛК в/ч НОМЕР_2 за розпорядженням ТВО командира в/ч НОМЕР_1 за №276 від 30.03.2023 провела огляд ОСОБА_1 та встановила, що останній перебував на обстеженні та лікуванні у КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова ДОР з 13.11.2022 по 16.11.2022; у КНП КМКЛ №1 з 16.11.2022 по 17.12.2022; в КП Рівненський обласний госпіталь ВВ з 19.12.2022 по 17.01.2023, з 17.01.2023 по 15.02.2023; в КНП Сарненська ЦРЛ з 16.02.2023 по 27.02.2023; у в/ч НОМЕР_2 з 22.05.2023 по теперішній час (дата огляду 05.06.2023). Вказаним оглядом було встановлено також непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку.

Колегія суддів зазначає, що перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 22.05.2023 по 06.06.2023 підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1651.

Також, у період з 07.06.2023 по 15.06.2023 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у стаціонарі (неврологічне відділення), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №5929.

16.06.2023, згідно довідки №6269 ВЛК в/ч НОМЕР_2 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено, що на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб позивач потребує відпустки за станом здоров`я терміном 30 календарних днів.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині), ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів, а саме: з 17.06.2023 по 16.07.2023 для проходження реабілітації.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після поранення з 22.05.2023 по 06.06.2023, з 07.06.2023 по 15.06.2023 та у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 17.06.2023 по 16.07.2023, що не заперечується відповідачем

Водночас, суд першої інстанції слушно зауважив, що перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 01.04.2023 по 21.05.2023 не підтверджено жодними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії).

Суд врахував, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.03.2023 за №92, ОСОБА_1 вибув на медичний огляд ВЛК до в/ч НОМЕР_2 .

З огляду на вказане, позивачу мала виплачуватися додаткова винагорода за період з 22.05.2023 по 06.06.2023, з 07.06.2023 по 15.06.2023 та з 17.06.2023 по 16.07.2023 у розмірі, передбаченому постановою КМУ №168, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та дням перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Згідно довідки про доходи за період квітень-серпень 2023 року, видно, що позивачу було нараховано грошове забезпечення в сумі 87330,59 грн та інші нарахування в сумі 170826,82 грн, проте серед таких додаткова грошова винагорода за період лікування та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення не зазначена.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не спростовано невиплату позивачу додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за період його лікування після поранення та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, як це передбачено Постановою № 168.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року по справі №460/3409/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Н. В. Ільчишин