Справа № 200/5758/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року справа №200/5758/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 200/5758/24 (головуючий І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України про визнання дії протиправними, визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

19 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі Відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі Відповідач 2) про: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень 2024 року, серпень 2024 року без додаткового застосування регіонального коефіцієнта у розмірі 1,1 до базового розміру посадового окладу судді, визначеного ч. 3 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 за липень 2024 року, серпень 2024 року на підставі пункту 1 частини 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, із додатковим застосуванням регіонального коефіцієнта у розмірі 1,1 до базового розміру посадового окладу судді, визначеного ч. 3 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 08 вересня 2024 року включно, а також витрат на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року включно. зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування та виплату судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 08 вересня 2024 року включно, у загальній сумі 159900,00 грн., а також витрат на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року включно у розмірі 4332 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. зобов`язати Державну судову адміністрацію України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за липень 2024 року та невиплачених добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 08 вересня 2024 року включно, а також витрат на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року включно. (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області, на думку позивача, вчинено протиправні дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , суддівської винагороди за період з 01 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року без врахування регіонального коефіцієнту 1,1, передбаченого статтею 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, п.2 Розділу VI Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення). Також вказує, що під час відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області позивачу не було виплачено добових витрат на відрядження за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 08 вересня 2024 року включно, а також витрат на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року включно. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 200/5758/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування та виплату судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області 04 квітня 2014 року.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2015 року №40-к ОСОБА_1 зараховано до штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, як раніше обраного безстроково, з 19 жовтня 2015 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.10.2021 року №50-к встановлено судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , з 21.10.2021 року надбавку в розмірі 80% за вислугу років, стаж роботи складає 35 років 00 місяців 00 днів.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.01.2022 року №4-к відряджено ОСОБА_1 , судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області до Авдіївського міськрайонного суду Донецької області для здійснення правосуддя, строком на один рік з 20 січня 2022 року по 19 січня 2023 року.

Підстава: заява ОСОБА_1 , рішення Вищої Ради Правосуддя від 11.01.2022 року №13/0/15-22.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2023 року № 7-к продовжено відрядження ОСОБА_1 , судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області до Авдіївського міськрайонного суду Донецької області для здійснення правосуддя, строком на один рік до 19 січня 2024 року.

Підстава: рішення Вищої Ради Правосуддя від 30.01.2023 року №8/0/15-23.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2024 року №12-к відраховано ОСОБА_1 суддю Слов`няського міськрайонного суду Донецької області зі штату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у зв`язку з відрядженням до Авдіївського міськрайонного суду Донецької області, для здійснення правосуддя, строком на 1 рік з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2025 року.

Підстава: заява ОСОБА_1 , рішення Вищої Ради Правосуддя від 19.03.2024 року №792/0/15-24.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.02.2024 року №2 відряджено ОСОБА_1 , суддю Слов`няського міськрайонного суду Донецької області, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, терміном на 03 календарних дня, з 13 до 15 лютого 2024 року.

Наказом судді Авдіївського міського суду Донецької області від 20.01.2022 року №2-к ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків судді Авдіївського міського суду Донецької області строком на один рік, з 20 січня 2022 року по 19 січня 2023 року включно.

Підстава: рішення Вищої ради правосуддя від 11.01.2022 року №13/0/15-22.

Наказом голови Авдіївського міського суду Донецької області від 01.02.2022 року №13-к ОСОБА_1 приступив до здійснення повноважень голови Авдіївського міського суду Донецької області з 01.02.2022 року до 19.01.2023 року.

Наказом судді Авдіївського міського суду Донецької області від від 02.02.2023 року №01-10/1 ОСОБА_1 поновив виконання обов`язків судді Авдіївського міського суду Донецької області строком на один рік до 19 січня 2024 року.

Підстава: рішення Вищої ради правосуддя від 30.01.2023 року №8/0/15-23.

Наказом в.о. голови Авдіївського міського суду Донецької області від 02.02.2023 року №01-10/3 ОСОБА_1 призначено головою Авдіївського міського суду Донецької області з 02.02.2023 року строком до 19.01.2024 року.

Наказом голови Авдіївського міського суду Донецької області від 18.01.2023 року №03-09/1 ОСОБА_1 припинив здійснення повноважень судді Авдіївського міського суду Донецької області з 19 січня 2024 року у зв`язку з закінченням строку відрядження.

Наказом судді Авдіївського міського суду Донецької області від 01.04.2024 року №01-10/1 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків судді Авдіївського міського суду Донецької області строком на 1 рік з 1 квітня 2024 року до 31 березня 2025 року включно.

Підстава: рішення Вищої ради правосуддя від 19.03.2024 року №791/0/15-24.

Наказом голови Авдіївського міського суду Донецької області від 01.04.2024 року №01-10/2 ОСОБА_1 приступив до здійснення повноважень голови Авдіївського міського суду Донецької області з 01.04.2024 року сроком до 31.03.2025 року.

07.08.2024 року головою Авдіївського міського суду Донецької області направлено лист начальнику ТУ ДСА України в Донецькій області Сергію Музиканту відповідно до якого ОСОБА_1 просив здійснити нарахування та виплату заборгованості на відшкодування витрат щодо відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

19.08.2024 року ТУ ДСА в Донецькій області направило лист №03-1347/24 на ім`я т.в.о. Голови Державної судової адміністрації та копію до відома Голові Авдіївського міськрайонного суду Донецької області Проніну Сергію відповідно до якого просив надати роз`яснення про те, яким чином в даних обставинах підлягає оплата витрат на відрядження суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (відряджений до Авдіївського міського суду Донецької області) Проніна С.Г. так як фактично він перебував в місті Кам`янське Дніпропетровської області, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, а не в місті Авдіївка Донецької області та пакет документів щодо використання коштів у відрядженні з 01.01.023 року по 31 липня 2024 року до територіального управління надійшов 12.08.2024 року.

Відповідь на лист Відповідача 1 від Державної судової адміністрації України в матеріалах справи відсутній.

Наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.09.2024 року №30-к ОСОБА_1 , суддю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, вважати таким, що приступив до виконання обов`язків судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, з 09 вересня 2024 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Підстава: рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 №2581/0/15-24.

Також в матреіалах справи наявні звіти про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт затвереджені наказом Міністерства фінансів України 28 вересня 2015 року №841 ( у редакції наказу Міністерства фінансів України від 09.05.2023 року №239), а саме: № 1 від 19.01.2023 року на суму 5700,00 грн (добові витрати 19 діб); №2 від 28.02.2023 ркоу на суму 8400,00 грн (добові витрати 28 діб); №3 від 31.03.2023 року на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); №4 від 30.04.2023 року на суму 9000,00 грн (добові витрати 30 діб); №5 від 31.05.2023 року на суму 9300,00 грн (добові витрати31 доба); №6 від 30.06.2023 року на суму 9000,00 грн (добові витрати 30 діб); №7 від 31.07.2023 року на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); №8 від 31.08.2023 року на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); №9 від 30.09.2023 року на суму 9000,00 грн (добові витрати 30 діб); №10 від 31.10.2023 року на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); № 11 від 30.11.2023 року на суму 9000,00 грн (добові витрати 30 діб); № 12 від 31.12.2023 ркоу на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); №1 від 19 01.2024 року на суму 5700,00 грн (добові витрати 19 діб); № 2 від 30.04.2024 року на суму 9000 грн (добові витрати 30 діб); №3 від 31.05.2024 року на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); №4 від 30.06.2024 року на суму 9000,00 грн (добові витрати 30 діб); №5 від 31.07.2024 ркоу на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); № 6 від 31.08.2024 року на суму 9300,00 грн (добові витрати 31 доба); №7 від 09.09.2024 року на суму 2400,00 грн (добові витрати 8 діб).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

У силу вимог частини першої статті 130 Конституції України, частини першої статті 146 Закону України Про судоустрій і статус суддів, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування суддів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання ради правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII(далі - Закон №1402) у період дії надзвичайного чи воєнного стану і за умови зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються у відповідному суді, в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, суддя суду, територіальна підсудність справ якого змінюється, може бути без його згоди відряджений для здійснення правосуддя до суду, якому визначається територіальна підсудність справ, що перебували у провадженні суду, в якому працює суддя, а в разі відсутності вакансій у цьому суді - до іншого суду того самого рівня і спеціалізації.

Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України (ч. 5 ст. 55 Закону № 1402).

Пунктом 56 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 тимчасово встановлено, що в період дії надзвичайного чи воєнного стану та протягом 30 днів після дня його скасування (припинення) і за умови відсутності повноважного складу Вищої ради правосуддя, визначеного статтею 131 Конституції України, Голова Верховного Суду або особа, яка виконує повноваження Голови Верховного Суду, здійснює такі повноваження, зокрема: приймає рішення про відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації та про дострокове закінчення відрядження судді. У період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України такі рішення приймаються без подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Положення абзацу другого частини другої статті 55 цього Закону щодо граничного строку відрядження судді не застосовуються (п. 2)

Згідно зі ст. 1 Закону України Про Вищу раду правосуддя від 21.12.2016 №1798-VIII(далі - Закон №1798, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Рішенням ВРП від 24.01.2017 №54/0/15-17 затверджено Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення), далі - рішення № 54/0/15-17, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)

Пунктом 1 розділу VI вищевказаного рішення встановлено, що суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначенихпостановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

В п.3 розділу VI рішення вказано, що зазначені виплати здійснюються судом, до якого відряджений суддя.

Додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів(далі - Постанова №98, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, що сума добових витрат на відрядження в межах України складає 300,00 грн, гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (не більше як) 900 грн.

Рішенням ВРП №54/0/15-17 встановлено, що судді, якого направлено у відрядження для здійснення правосуддя нараховуються та виплачуються добові витрати розмір яких, у межах України, складає 300,00 грн та витрати на найм житлового приміщення за добу (не більше як) 900 грн, що не заперечується відповідачем.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що суддя, якого відряджено до іншого суду має право на виплату йому витрат на відрядження.

Щодо виплати добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області.

Судом встановлено, що у серпні 2024 року позивач надав Відповідачу 1 звіти про використання коштів за період відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 31.07.2024 року.

У відзиві на позовну заяву Відповідач 1, як на неможливість виплати спірних виплат, посилається на відсутність на це видатків.

Разом з цим, посилання Відповідача 1 на те, що несплата позивачу добових зумовлена відсутністю відповідних бюджетних асигнувань для їх нарахування та виплати, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

У рішенні в справі Кечко проти України (заява №63134/00) від 08.11.2005 ЄСПЛ зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Водночас, у пункті 26 вказаного рішення зазначено, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відтак, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на виплату спірних коштів, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог є безпідставними.

Обставин, які б спростовували право на отримання добових за період період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року відповідачем не наведено та матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачу добових на відрядження, тому слід зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно.

Щодо визначення позивачем загальної суми витрат на відрядження, яку відповідач повинен нарахувати та виплати 148 200,00 грн, то суд вважає, що вона є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки нарахування відповідачем на даний час здійснено не було, виплати не проведено, а тому права позивача в цій частині відповідачем не порушені. Водночас суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Щодо виплати добових витрат на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

У позовній заяві позивач вказує, що у період з 13.02.2024 по 15.02.2024, викликався до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, та перебував у відрядженні у м. Київ, відповідний звіт та розрахунок на суму 4332 грн, про відрядження був направлений Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, але до теперішнього часу кошти за відрядження перераховані не були.

Відповідач вказував, що жодного звіту про використання коштів щодо відрядження позивача до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в період з 13.02.2024 по 15.02.2024, на яке мається посилання у позовній заяві, до територіального управління не надходили.

Ухвалою суду першої інстанції від 05 листопада 2024 року витребувано у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, зокрема, письмові пояснення, із додаванням всіх наявних документів, щодо підстав, наведених у відповіді на відзив на позовну заяву, а саме, чи подавався звіт про відрядження ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року включно; чи подавався звіт до бухгалтера ТУ ДСА в Донецькій області через мобільний додаток Вайбер, якщо подавався, то надати докази внутрішньої реєстрації такого звіту. Також витребувано у позивача копію звіту про його відрядження Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року, на який він посилається у відповіді на відзив на позовну заяву.

На виконання ухвали суду Відповідачем 1 надано пояснення у яких вказує, що у розпорядженні територіального управління в теперішній час мається звіт за використання коштів від 21.02.2024 №2 разом з копією наказу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.02.2024 №2 про відрядження ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України терміном на 3 календарних дні з 13 по 15 лютого 2024 року, до якого додано проїзні документи та рахунок на оплату за проживання. Оплату за даним звітом проведено позивачеві 14.03.2024 в повному обсязі.

Також надано звіт №2 від 21.02.2024 року про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт. Звіт затверджений у сумі 2607,37 грн, яка складається з:

900 добові (на підставі копії наказу суду №2 від 12.02.2024 Про відрядження ОСОБА_1 );

423,35 витрати на проїзд (на підставі проїзного документу НТ №622676);

900 - гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (на підставі рахунку на оплату житла №419 від 13.02.2024);

384,02 витрати на проїзд (на підставі проїзного документу НТ №622677).

Відповідачем 1 надано реєстра авансових звітів №3/2 від 11.03.2024, у якому під номером 5 значиться ОСОБА_1 , призначення платежу: відрядження, сума 2607,37.

Платіжною інструкцією №60 від 11.03.2024 року проведено оплату у сумі 9 660,64, призначення платежу: з відшкодування витрат на відрядження працівників бюджетних установ; реєстр 3/2 від 11.03.2024;без ПДВ.

Матеріалами справи підтвердження факт виплати на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що матеріалами справи підтвердження факт виплати на відрядження до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за період з 13 лютого 2024 року по 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 , позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо виплати суддівської винагороди без додаткового застосування регіонального коефіцієнта у розмірі 1,1.

Надаючи правову оцінку аргументам позивача та відповідача, суд зазначає, що суддівська винагорода за Законом №1402-VІІІ визначається нормами його статті 135, якою встановлено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. До того ж, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою вказаної статті Закону №1402-VІІІ, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Статтею 135 Закону №1402-VIII передбачена можливість застосування до базового розміру посадового окладу судді регіональних коефіцієнтів, визначених частиною четвертою цієї статті, які є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою.

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року в справі №804/3609/18 зазначив, що передбачений частиною четвертою статті 135 Закону №1402-VІІІ регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою. Водночас застосування регіонального коефіцієнту залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює судочинство, тобто від кількості населення відповідного населеного пункту і факту здійснення суддею судочинства. Нарахування регіонального коефіцієнту судді, який не має повноваження на здійснення правосуддя, Законом №1402-VІІІ не передбачено.

Відповідну правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року в справі №280/602/19, у якій зробив висновки про те, що регіональний коефіцієнт застосовується до базового розміру посадового окладу та не є доплатою. Розмір регіонального коефіцієнту встановлюється у різних розмірах, проте обов`язковою умовою є здійснення суддею правосуддя. Застосування регіонального коефіцієнту залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює судочинство, тобто від кількості населення відповідного населеного пункту і факту здійснення суддею правосуддя.

Тобто, оскільки умовою нарахування регіонального коефіцієнту є фактичне здійснення правосуддя суддею, а судді вищевказаних судів на час виникнення спірних правовідносин правосуддя не здійснювали у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, то, здійснюючи, зокрема, нарахування та виплату таким суддям суддівської винагороди із застосуванням до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнту, позивач діяв з порушенням вимог Закону України Про судоустрій та статус суддів.

Таку правову позицію також підтримав Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року в справах №280/1688/19, №280/3954/19 та від 30 серпня 2021 року в справі №280/1067/19, у яких виклав висновки про те, що з дати припинення здійснення правосуддя суддею регіональний коефіцієнт перестає виплачуватися, оскільки умовою його виплати є здійснення суддею правосуддя.

Пославшись на правову позицію, викладену, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №804/3609/18 та від 21 квітня 2021 року в справі №280/3954/19, Верховний Суд у постанові від 22 липня 2022 року в справі №640/13975/20 та від 11 серпня 2022 року у справі № 520/7193/19 зробив висновки про те, що посадовий оклад судді складається з базового розміру посадового окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту. Застосування регіонального коефіцієнту до посадового окладу безпосередньо пов`язується законодавцем із розташуванням суду, в якому суддя здійснює судочинство (тобто від кількості населення відповідного населеного пункту), а також із фактом здійснення суддею правосуддя у відповідному суді. Таким чином, застосування регіонального коефіцієнту до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, не передбачено Законом №1402-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, на яке посилається позивач, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): положення частини третьої статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі Закон №2453-VI) у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року №192-VIII (далі Закон №192-VIII). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат; положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу, для цілей застосування окремих положень Закону №1402-VІІІ, зі змінами, а саме: частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації; частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановле

Конституційний Суд України у Рішенні від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 зазначив, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402-VІІІ суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 не надано офіційного тлумачення норм Закону №1402-VІІІ з приводу застосування регіонального коефіцієнту до базового розміру посадового окладу судді у випадку нездійснення ним правосуддя.

На вказане також звернув увагу Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2020 року в справі №280/602/19, від 21 квітня 2021 року в справах №280/1688/19, №280/3954/19 та від 30 серпня 2021 року в справі №280/1067/19.

Судом встановлено, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 11 січня 2022 року № 13/0/15-22 мене відряджено до Авдіївського міського суду Донецької області строком на один рік із 20 січня 2022 року. Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 січня 2023 року № 8/0/15-23 строк відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області продовжено на один рік. Рішенням Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року № 791/0/15-24 я був відряджений до Авдіївського міського суду Донецької області строком на один рік з 01 квітня 2024 року.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.06.2024 року №1802/0/15-24 вирішено:

1.Змінити з 1 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

2. Державній судовій адміністрації України вжити невідкладних заходів щодо звернення до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з питань щодо дострокового закінчення відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 та його відрядження до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська для здійснення правосуддя.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 року № 2581/0/15-24 (далі Рішення) достроково закінчено відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Авдіївського міського суду Донецької області з 9 вересня 2024 року.

Разом з цим, зі змісту Рішення вбачається:

… 25 червня 2024 року до ДСА України надійшов лист голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Н. Дюміної про дострокове припинення відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Авдіївського міського суду Донецької області у зв`язку з тим, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 11 червня 2024 року № 1802/0/15-24 змінено територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області з 1 липня 2024 року шляхом їх передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ураховуючи, що територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області змінено через неможливість здійснення правосуддя в суді відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (неможливість здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами), наявні підстави для дострокового припинення відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Авдіївського міського суду Донецької області.

Згідно з пунктом 2 рішення Вищої ради правосуддя від 11 червня 2024 року № 1802/0/15-24 ДСА України доручено невідкладно звернутися до ВККСУ щодо дострокового закінчення відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Авдіївського міського суду Донецької області та відрядження його до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

ВККСУ, розглянувши питання про дострокове закінчення відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Авдіївського міського суду Донецької області, ухвалила рішення від 17 липня 2024 року № 47/пс-24 про внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про дострокове закінчення відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Авдіївського міського суду Донецької області та відмову у внесенні до Вищої ради правосуддя подання про відрядження судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська…

Проаналізувавши рішення Вищої ради правосуддя від 11.06.2024 року №1802/0/15-24 та від 29.08.2024 року № 2581/0/15-24, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у період з 01 липня 2024 року по 09 вересня 2024 року не здійснював правосуддя.

Ураховуючи висновки щодо застосування норми права, а саме частини четвертої статті 135 Закону №1402-VІІІ, викладені Верховним Судом у вищенаведених постановах, і те, що ОСОБА_1 з 01 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року перебуав у відрядженні у Авдіївському міському суді Донецької област, якому на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 11 червня 2024 року № 1802/0/15-24 з 1 липня 2024 змінено територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, тобто з 01 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року позивач фактично не здійснювала правосуддя у відповідному суді, суд двішов висновку про відсутність підстав для застосування до базового розміру посадового окладу судді Проніна С.Г. у зазначений період регіонального коефіцієнту.

У постановах Верховного суду у справах №400/2031/21 та № 360/503/21 суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність направлення їх на новий розгляд через те, що у цих справах позови були пред`явлені до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (територіального органу ДСА), що здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі. Разом з тим, зважаючи на положення статей 148, 149 Закону №1402 у системному взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 БК України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, процесуальний статус якого був у цих справах визначений в якості третьої особи.

У постанові Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 120/19262/21-а наведено такі правові висновки: … у системному взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 БК України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, … .Ураховуючи те, що у цій справі ДСА України має статус відповідача і суд першої інстанції зобов`язав його, як головного розпорядника коштів, вирішити питання щодо фінансування спірних виплат, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону..

Відтак, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом:

визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно;

зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування та виплату судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 добових витрат на відрядження до Авдіївського міського суду Донецької області за період з 01 січня 2023 року по 19 січня 2023 року включно, з 01 лютого 2023 року по 19 січня 2024 року включно, з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2024 року включно.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо строку звернення до суду із цим позовом, судом першої інстанції зазначено наступне.

Суд виходить з того, що спір щодо виплати позивачу відшкодування витрати на добові (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В той же час, частинами 3 та 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини 1, 2, 7 статті 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

За приписами статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Судом встановлено, що з листа Відповідача 1 від 19.08.2024 року №1347/24 позивач дізнався про невиплату добових. Позов надіслано через підсистему ЄСІСТ Електронний Суд 19.08.2024 року.

Наведені обставини дають суду підстави для висновку, що позивач не пропустив тримісячного строку з дня, коли дізнався про порушення своїх прав, звернувшись до суду 19.08.2024 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 200/5758/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 200/5758/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко