Справа № 520/12295/23
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 квітня 2025 року справа №520/12295/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

до ОСОБА_1

про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В:

Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 105 266,48 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.

Обрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі у сумі 105 266,48 грн, яка утворилася у зв`язку з невиконанням умов контракту про здобуття освіти. Відповідачем у добровільному порядку такі витрати не відшкодовано, тому позивач просить вказану суму стягнути з відповідача у судовому порядку.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Суд звертає увагу, на виконання вимог частини третьої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд здійснив запит до Єдиного державного демографічного реєстру про надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 . У позовній заяві позивач зазначив, що місцем проживання вказаної особи є: АДРЕСА_1 . На вказаний запит судом з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь від 30.05.2023 №92607, з якої встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 позовну заяву у цій справі залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання належних доказів надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів на правильну адресу реєстрації/перебування відповідача ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, зазначену в Єдиному державному демографічному реєстрі. На адресу суду у строк, встановлений судом, позивачем надано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Вказану ухвалу суду судом надіслано позивачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в їх електронний кабінет, що підтверджується довідкю про доставку електронних листів. Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження направлена за адресою місця реєстрації відповідача та отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач через електрону пошту суду 21.07.2023 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не має підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач після припинення навчання не звільнявся з військової служби, та яку проходить по даний час. Також зазначив, що у належний спосіб та встановлені законом строки позивач не звернувся до суду та без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Відповідач не заперечує ті фактичні обставини, що він проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 24.08.2018 по 26.06.2019 на посаді курсанта та після навчання був направлений позивачем для подальшого проходження військової служби в батальйон матеріально-технічного забезпечення університету згідно наказу від 25.06.2019 №161, заперечує що він добровільно сплачує кошти на утримання під час навчання, зазначивши, що грошові кошти за означений період самостійно та безпідставно утримано із заробітної плати (грошового забезпечення) відповідача.

Позивач засобоми поштового зв`язку 07.08.2023 подав до суду відповідь на відзив та, у подальшому, додаткові пояснення, в яких підтримав свою позицію, викладену у позовній заяві, зауваживши, що матеріалах справи є рапорт солдата ОСОБА_1 , в якому він просить командування університету добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з навчанням з 2018 по 2019. Тобто, відповідач добровільно звернувся до університету з проханням відшкодувати кошти, тому позивачем щомісячно утримано певну суму з його грошового забезпечення. Також позивач заперечує твердження відповідача відносно пропущеного строку звернення до суду, оскільки вже зазначено відповідач подав відповідний рапорт про добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та ним частинами відшкодовувались кошти на утримання. Коли кошти перестали надходити, позивач був вимушений звернутись зо суду за захистом порушених прав.

Інші заяви по суті не надходили.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Відповідач проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних сил з 24.08.2018 по 26.06.2019 на посаді курсанта. Контракт про проходження військової служби (навчання) укладений з відповідачем з 24.08.2018.

Укладений між Міністерством оборони України в особі начальника університету і відповідачем достроково розірваний та відповідач виключений із списків особового складу університету наказом начальника Харківського національного університету Повітряних сил від 25.09.2019 №161.

Відповідно до загального розрахунку від 26.06.2019 №474 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають: 131 921,15 грн, з яких: по грошовому забезпеченню - 109 957,08 грн; по продовольчому забезпеченню - 12 932,16 грн; по речовому забезпеченню - 5 201,79 грн; по медичному забезпеченню - 599,36 грн; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад - 0 грн; по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 3 230,76 грн.

Наведений розрахунок витрат відповідачем протягом навчання не оскаржувався. Відповідач 26.06.2019 ознайомився з загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в інституті, про що свідчить його власноручний підпис під розрахунком та зобов`язання добровільно відшкодовувати кошти. Відповідач направлений для подальшого проходження військової служби до батальйону матеріально-технічного забезпечення університету згідно наказу від 25.06.2019 №161, однак відповідачем не відшкодовано витрати на навчання в добровільному порядку, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII (далі - Закон №1934-XII), «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964), спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Службою безпеки України «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Наказ №419/831/240/605/537/219/534).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Закону №1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Статтею 15 Закону №1934-XII визначено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частинами першою, третьою, п`ятою та восьмою статті 25 Закону №2232-XII визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань. З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Курсантам, які не мали військового звання до зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, присвоюється військове звання рядового складу.

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону №2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 та підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно пункту 1 Порядку №964, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктами 3, 4 Порядку №964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання пункту 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ № 419/831/240/605/537/219/534.

Означеним Наказом затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно із пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до пункту 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством передбачено обов`язок курсантів вищих військових навчальних закладів відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням, у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.

При цьому до таких витрат входять, зокрема витрати на грошове, продовольче, речове забезпечення під час навчання.

З матеріалів справи судом встановлено, що контракт із відповідачем як курсантом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба був розірваний для подальшого проходження військової служби до батальйону матеріально-технічного забезпечення університету згідно наказу від 25.06.2019 №161.

Разом з тим, укладаючи означений контракт, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у ВНЗ у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.

Відповідача 26.06.2019 було ознайомлено з загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в інституті, про що свідчить його власноручний підпис на загальному розрахунку від 26.06.2019 №474 та зобов`язання добровільно відшкодовувати кошти.

Відтак відповідач повинен був відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з утриманням під час навчання.

Відповідач добровільно відшкодував кошти з серпня 2019 по квітень 2023. Останній платіж від нього на рахунок позивача надійшов 08.04.2023 у сумі 4 089,82 грн, фактично було відшкодовано 26 654,67 грн, залишок боргу складає 105 266,48 грн.

На переконання суду, позивач здійснив всіх заходів задля надання можливості відповідачу добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі. Також, відповідачем по справі не спростовано належними та допустимими доказами, що зазначений розрахунок ним оскаржувався протягом навчання у вищому військовому навчальному закладі або після розірвання контракту.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка підстав та черговості погашення боргу, встановлених чинним законодавством України, тощо.

При цьому питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.08.2018 у справі №821/381/17 та від 22.08.2018 у справі №820/1878/16.

Суд зазначає, що питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом цього позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень здійснювати їх правовий аналіз.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відтак, грошове забезпечення входить до складу витрат, що підлягають відшкодуванню курсантом, зокрема, у разі дострокового розірвання контракту.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду не впливають.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що за подання позовної заяви у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується квитанцією від 19.05.2023 №2187, копія якої наявна у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення судового збору за рахунок відповідача на користь позивача у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вулиця Сумська, 77/79, місто Харків, Харківська область, 61023, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у розмірі 105 266,48 грн (сто п`ять тисяч двісті шістдесят шість гривень 51 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба у розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 11.04.2025.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА