Справа № 705/728/25
Суддя: Піньковський Р. В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/728/25
2-а/705/32/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю представника позивача Кушнеренко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання постанови протиправною та її скасування,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №284 від 29.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 січня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №284 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови, 18.12.2024 близько 09.00 години ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет № 4/1 для з`ясування обставин оголошення його в розшук (по факту отримання в додатку Резерв+ інформації про порушення Правил військового обліку). Під час перевірки було встановлено, що 05.10.2024 року через систему АІТС «ОБЕРІГ» було сформовано та направлено через «Укрпошту» за адресою його реєстрації вказаної в додатку «Резерв+», повістку № 332718 про виклик об 11.00 годині на 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

Згідно трекінгу поштового відправлення «Укрпошти» № 274 лист було прийнято відділенням 25.10.2024 та відмічено як «Прийняте» та 08.10.2024 було відмічено «Вручено особисто» (так вказано по тексту постанови).

15.10.2024 року об 11.00 годині ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, причин неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», абзац -1) ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», пп.2) п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, Указ Президента №64/2022 від 24.02.2022 року та №69/2022 від 24.02.2022 року.

03 грудня 2024 року в АІТС «Оберіг» громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було оголошено в розшук за неявку по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суть правопорушення, до якого ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності, полягає у неявці до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою на 15.10.2024 об 11.00 годині.

Під час винесення спірної постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не враховано, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, оскільки працівником «Укрпошти» порушено порядок вручення рекомендованого листа.

Крім того, відповідно до застосунку «Резерв+» позивач самостійно та в межах передбачених законом строків уточнив свої військово-облікові дані та в листопаді 2024 року оформив відстрочку до 08.02.2025, для чого особисто з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначає, що відповідно до ч.1 п.7 ст.247 КУпАП, станом на день винесення постанови, закінчився строк для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому провадження в справі повинно бути закрите.

Зазначену постанову вважає незаконною, протиправною, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а обставини, які викладені в оскаржуваній постанові не відповідають тим подіям і обставинам, які відбувались насправді.

Таким чином вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є безпідставною та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 284 від 29 січня 2025 року, яка винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 та якою притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кушнеренко Т.В. позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Пояснила, що при винесенні оскаржуваної постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 не враховані необхідні обставини для об`єктивного розгляду справи та прийняття вмотивованого та справедливого рішення, а тому дане рішення підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву судом не отримано.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Нормами ст. ст. 72, 73 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

В судовому засіданні встановлено, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №284 від 29.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Згідно зазначеної постанови 18.12.2024 близько 09.00 години ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №4/1 для з`ясування обставин оголошення його в розшук. Під час перевірки було встановлено, 05.10.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через Укрпошту за адресою його реєстрації вказаної в «Резерв+» АДРЕСА_1 , повістку №332718 про виклик о 00 годині 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

15 жовтня 2024 року о 11.00 год військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги: ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», абзац 1) ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, пп.2) п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, Указ Президента України №69/2022 від 24.02.2022.»

Також з тексту постанови вбачається, що підтвердженням належного повідомлення особи є те, що згідно трекінгу поштового відправлення Укрпошти №274 лист було прийнято відділенням пошти 25.10.2024 було відмічене, як «Прийнято», та 08.10.2024 було відмічене, як «Вручено особисто».

Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 виданого 22 грудня 2023 року на ім`я ОСОБА_1 внесено до бази ЕДРБ та присвоєно військовий ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 22.12.2023 року.

Відповідно даних військово-облікового документу Резерв+, що сформована 31.12.2024 о 15 годині 55 хвилин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уточнив дані 26.05.2024 (дані уточнено вчасно), має відстрочку до 08.02.2025.

Як вбачається з трекінгу перевірки статусу відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 274 (який зазначений у постанові т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №284 від 29.01.2025), вказане відправлення прибуло до відділення 12.10.2024, невдала спроба вручення 15.10.2024, повернення Відправнику Відсутність адресата за вказаною адресою 17.10.2024, вручено за довіреністю 25.10.2024.

Відповідно приписів ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтями 33, 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.210-1 КУпАП, в особливий період.

Спірною постановою про накладення адміністративного стягнення за №284 від 29 січня 2025 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з його неявкою 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою для уточнення даних.

Так, Кабінет міністрів України постановою від 08 жовтня 2024 року №1147 «Про внесення змін до Правил надання послуг поштового зв`язку» вніс зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року №270.

Згідно положень постанови КМУ №1147 рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» мають бути вручені особисто адресату. Якщо адресат відсутній, поштовий працівник повідомляє його телефоном та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК».

Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК» та «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам, адресат підтверджує такий факт своїм підписом, зазначає прізвище та ініціали. У разі відмови працівник пошти робить відмітку «Адресат відмовився» і не пізніше наступного робочого дня повертає його відправнику.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники Укрпошти не дотримались Правил надання послуг поштового зв`язку та не повідомили позивача ОСОБА_1 про наявність рекомендованого листа на його ім`я, в якому містилась повістка про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 15.10.2024, оскільки згідно з трекінгом перевірки статусу відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №274 вбачається, що передбачені законодавством вимоги щодо вручення рекомендованого листа виконані не були невдала спроба повідомлення адресата відбулась 15.10.2024, і вже 17.10.2024, тобто раніше трьох робочих днів, лист був повернений Відправнику з поміткою «відсутність адресата за вказаною адресою». Враховуючи, що розгляд справи був призначений на 15.10.2024, а єдина спроба вручення повістки відбулась того ж 15.10.2024, то є цілком очевидним, що повідомлення ОСОБА_1 про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 не відбулось.

З аналізу досліджених в ході судового розгляду доказів суд приходить до висновку, що уповноваженою службовою особою відповідача при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не було дотримано вимоги щодо повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення що призвело порушення прав позивача.

Посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не було перевірено, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та не враховано положення ч.7 ст. 38 КУпАП, відповідно до яких, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Враховуючи, що відповідач безпосередньо здійснював виклик ОСОБА_1 на 11 годину 00 хвилин 15 жовтня 2024 року, а позивач у вказаний день та час не з`явився за вказаним викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим відповідач був обізнаний про таку неявку, то саме 15 жовтня 2024 року є датою вчинення адміністративного правопорушення, а датою виявлення адміністративного правопорушення є 25 жовтня 2024 року, оскільки саме в цей день від «Укрпошта» до ІНФОРМАЦІЯ_2 повернулось рекомендоване відправлення з позначкою «Повістка ТЦК».

Разом із цим, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення №284 була винесена 29 січня 2025 року, тобто поза межами тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Відповідно до положень п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в зв`язку з закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій, які полягають у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, не було надано належних та допустимих доказів, які спростовують наведені позивачем факти порушення порядку прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1ст.129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що судом встановлено порушення відповідачем строку накладення на позивача адміністративного стягнення, що є самостійною підставою для визнання протиправною та скасування спірної постанови, суддя не надає оцінки по суті вчиненого позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Під час розгляду справи встановлені процесуальні порушення, що були допущені посадовою особою уповноваженого органу суб`єкта владних повноважень, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що мало наслідком ухвалення постанови №248 від 29.01.2025 відносно ОСОБА_1 , тому суд вважає, що така постанова підлягає скасуванню, а справа надісланню до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.

Належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Суд не вирішує питання про закриття провадження у справі, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинний на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).

Згідно з статтею 248 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Статтею 221 глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Постановою ВСУ від 01.03.2021 року у справі №490/843/13а №К/9901/45370/18 встановлено, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу, або ж суду у передбачених статтею 221 КУпАП випадках та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю 2 групи відповідно до довідки до акту МСЕК серії 12 ААг №432572, пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Керуючись, ст. ст. 7, 9, 251, 268, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 268, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання постанови протиправною та її скасування задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення №284 від 29.01.2025, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 17.03.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський