Справа № 140/79/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/79/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ та зобов`язання прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ, згідно поданої заяви від 11.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

11.07.2024 позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації із підстав, визначених даною нормою закону та додав до неї відповідні, належним чином завірені копії документів, які підтверджують його право на відстрочку.

За результатами розгляду його заяви, протоколом комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_3 №11 від 24.07.2024 відмовлено у наданні відстрочки, оскільки ним не підтверджено батьківство трьох і більше дітей.

Позивач з посиланням на норми чинного законодавства, які регламентують право осіб на відстрочку від мобілізації та розгляду відповідних звернень про її надання та щодо перебування на його утриманні трьох і більше дітей, яке підтверджується документально вказує, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства відмовив йому у наданні відстрочки.

Звертає увагу на те, що норми чинного законодавства пов`язують надання даної відстрочки не з наявністю батьківства дітей трьох і більше неповнолітніх дітей, а перебування їх на утриманні, що в свою чергу є підставою для надання йому відстрочки на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 13.01.2025 разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами отримав, проте відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним (а.с.16-17).

11.07.2024 позивач подав до відповідача заяву про надання йому відстрочки від мобілізації із підстав, визначених пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, що він має на утримання чотирьох неповнолітніх дітей (а.с. 9-10, 87-88).

Комісією за результатами розгляду його заяви, протоколом №11 від 24.07.2024 відмовлено у наданні відстрочки, оскільки ним не підтверджено батьківство трьох і більше дітей (а.с. 84-86).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Частиною 11 статті 38 Закону №2232-ХІІ визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

За приписами частини 1 статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Преамбулою Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3543-XII) визначено, що цей Закон встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Абзацом 2 частини 1 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону N3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 23 даного Закону визначено перелік військовослужбовців, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації та яким може бути надана відстрочка від військової служби.

Зокрема не підлягають мобілізації (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин), жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (п.1 ч.1 ст. 23 Закону №3543-XII).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560).

Пунктом 1 даного порядку визначено, що він визначає: (в тому числі) процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пунктів 56-57 даного Порядку відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з пунктом 58 Порядку, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Як вбачається із пункту 60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень комісій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Щодо наявності відповідного права військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

Предметом спору в даній справі є визнання протиправною відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 11.07.2024 подав до відповідача відповідну заяву (клопотанням) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. До заяви позивачем додано перелік документів для підтвердження обставин, зазначених у заяві (належно засвідчені копії).

Відповідач рішенням, оформленим протоколом №11 від 24.07.2024 відмовив у наданні відстрочки ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ним не підтверджено батьківство трьох і більше дітей.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять даних про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання пункту 60 Порядку №560 направив позивачу відповідне повідомлення, де вказав підстави для відмови у наданні даної відстрочки.

Проаналізувавши підстави відповідача щодо відмови у наданні позивачу відстрочки, норми чинного законодавства, суд зазначає, що дане рішення не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

У додатку №5 Порядку №560 визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше), або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю),або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

З приводу підстав відмови, суд вказує на те, що Закон №3543-XII та Порядок №560 пов`язує надання відстрочки з підстав, визначених пунктом 3 частини 1 статті 23 даного Закону не питанням батьківства дітей, а перебування неповнолітніх дітей на утриманні заявника.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 41) матір`ю якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 матір`ю якої є ОСОБА_5 (а.с.44).

22.02.2022 позивачем зареєстровано шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.36).

Також на його утриманні перебувають діти ОСОБА_5 від першого шлюбу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 2011 р.н., батько яких ОСОБА_7 помер у 2014 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 ( а.с.34).

Департаментом соціальної політики Луцької міської ради 15.09.2022 року видано посвідчення багатодітної сім`ї НОМЕР_2 (а.с. 20-22).

До поданої заяви позивачем від 07.07.2024 про відстрочку надані документи, які підтверджують участь його в утриманні неповнолітньої ОСОБА_2 та відсутності у нього заборгованості по аліментах (а.с.25-28,29).

Також позивачем було долучено відповідні акти, які засвідчують фактичне його місце проживання із дітьми з 2021 року та обстеження умов проживання, яким підтверджено належні умови для проживання та виховання дітей в сім`ї позивача (а.с.30).

Крім того, суд звертає на наявність і інших документів, які підтверджують ту обставину, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває трьох неповнолітніх дітей, що не були належним чином оцінені комісією та не були взяті до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що документи, які передбачені у додатку 5 до постанови КМУ №560, які підтверджують факт утримання дітей позивачем, ним відповідачу було надано в повному об`ємі.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач здійснив належну перевірку поданих позивачем документів, як це визначає абзац перший пункту 60 Порядку №560, тобто не звертався із запитом до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, не використав інформацію з публічних електронних реєстрів з метою перевірки інформації, наявної в поданих документах для отримання відстрочки та належним чином перевірив долучені до заяви документи.

Отже, при прийнятті спірного рішення, комісія відповідача діяла необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямована це рішення, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 , оформленого протоколом від 24.07.2024 №11, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з тим, позивач просить визнати протиправними дії комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 , оформлені протоколом №11 від 24.07.2024 у наданні відстрочки ОСОБА_8 . У даному випадку рішенням (тобто, актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України та Порядку №560) є рішення відповідача від 24.07.2024, оформлене протоколом №11 про відмову у наданні відстрочки, яке і слід визнати протиправним з наведених вище підстав.

Визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень не потребують визнання протиправними дій щодо його прийняття. Тому в цій частині позову слід відмовити.

Як установлено частиною третьою статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Суд зауважує, що перевірка інформації щодо перебування на утримані позивача трьох неповнолітніх дітей, має бути перевірена комісією районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки при розгляді заяви військовозобов`язаного про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII. Тому на підставі наведеного суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у цьому разі є зобов`язання відповідача повторно на засіданні комісії розглянути заяву позивача від 11.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII.

З врахуванням наведеного в частині зобов`язання відповідача оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3.ч.1 ст.23 Закону №3543-XII слід відмовити.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи часткове задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн, сплачений згідно з квитанцією №Е359-Е236-RFME від 31.12.2024 (а.с.8).

Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №11 від 24.07.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Р.С. Денисюк