Справа № 120/3194/25
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2025 р. Справа № 120/3194/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами визначеними статтею 287 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови від 10.03.2025 в частині пунктів 2 і 3 резолютивної частини;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2025 в частині:

а) п. 2 резолютивної частини постанови, змінивши: "Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 3 робочих днів".

б) п. 3 резолютивної частини постанови, в якому зазначено: "Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 32000 гривні (UAH).".

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2025, в частині строку виконання та стягнення виконавчого збору винесена всупереч частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» та частини 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами визначеними статтею 287 КАС України. Одночасно витребувано в Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії виконавчого провадження № 77053282.

26.03.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 12.03.2025 державним виконавцем винесена постанова про виправлення помилки у процесуальному документі № 77053282 та 21.03.2025 начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при здійснені контролю за виконанням рішення суду скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 10.03.2025 винесену у ВП № 77053282, таким чином відповідач зазначає, що підстави для оскарження дій викладені у скарзі перестали існувати.

Також до відзиву відповідач долучив витребувані докази.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду №120/15131/24, долучивши до заяви оригінал виконавчого листа про негайне виконання рішення суду.

10.03.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 77053282 з виконання виконавчого листа № 120/15131/24 від 21.01.2025 про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 03 жовтня 2024 року.

У вказаній постанові у пункті 2 визначено строк виконання рішення, а саме зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У пункті 3 постанови визначено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 32000 гривні.

10.03.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) також винесено постанови №77053282 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Позивач не погоджується із пунктами 2, 3 постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2025 №77053282, вважає їх протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положення статті 26 Закону № 1404-VIII (в редакції чинній на дату прийняття постанови про стягнення виконавчого збору) визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно пункту 1 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Отже, з урахуванням викладених норм державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, 03.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду №120/15131/24, долучивши до заяви оригінал виконавчого листа про негайне виконання рішення суду у зобов`язальній частині.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, положень Закону України «Про виконавче провадження» та з огляду на те, що рішення суду, яке стало предметом виконавчого провадження, підлягало негайному виконанню, суд доходить висновку, що дії головного державного виконавця щодо встановлення строку добровільного виконання рішення в 10 робочих днів та нарахування виконавчого збору суперечать вимогам чинного законодавства. Зокрема, включення в постанову пункту про строк добровільного виконання є порушенням частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII, яка прямо передбачає, що такий строк не застосовується до рішень, що підлягають негайному виконанню. Аналогічно, стягнення виконавчого збору у такому випадку суперечить частині п`ятій статті 27 зазначеного Закону, яка встановлює винятки із загального правила стягнення збору.

Разом із тим, із матеріалів виконавчого провадження судом враховано, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) після відкриття виконавчого провадження були вжиті заходи для усунення виявлених порушень, шляхом винесення постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 12.03.2025 №77053282, відповідно якої у постанову про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) внесено зміни до пункту 2, зазначивши "Боржнику виконати рішення протягом трьох робочих днів". Пункт 3 постанови, про стягнення виконавчого збору - вилучено.

Окрім того, 21.03.2025 начальником Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при здійсненні контролю за виконанням рішення суду, винесено постанову №77053282, відповідно якої скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 10.03.2025.

Однак, з огляду на вищевикладене, суд зазначає, що факт добровільного усунення порушень з боку державного виконавця не нівелює самого факту вчинення протиправних дій, що мали місце на момент їх вчинення. Саме винесення постанови із порушенням вимог частини шостої статті 26 та частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» створило юридично значущу ситуацію, що порушила права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав для скасування постанови у судовому порядку в даний момент немає, оскільки відповідач самостійно усунув порушення, однак дії державного виконавця у первісному вигляді були протиправними.

Суд враховує, що внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про стягнення виконавчого збору не впливають на оцінку правомірності дій державного виконавця на момент винесення оскаржуваної постанови, оскільки правові наслідки вчинення протиправних дій вже настали, що є підставою для визнання їх незаконними в порядку адміністративного судочинства.

Такий захист порушеного право позивача підтверджується як національним законодавством, так і практикою Європейського суду з прав людини, що визнає право особи на ефективний захист у випадку будь-якого неправомірного втручання з боку держави.

Відтак, суд дійшов висновку про визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягали у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2025 №77053282 в частині встановлення строку добровільного виконання рішення суду - протягом 10 робочих днів (пункт 2 резолютивної частини) та стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 гривень (пункт 3 резолютивної частини).

Натомість підстав для скасування постанови у судовому порядку в даний момент немає, оскільки відповідач самостійно усунув порушення.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Сторонами не наведено суду інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства, яким врегульовано спірні у цій справі правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення даного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат згідно із статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягали у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2025 №77053282 в частині встановлення строку добровільного виконання рішення суду - протягом 10 робочих днів (пункт 2 резолютивної частини постанови) та стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 гривень (пункт 3 резолютивної частини постанови).

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абзацу 2 частини 1 статті 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Є. Серсюка, 15, м. Київ, )

Суддя Мультян Марина Бондівна