Справа № 140/7419/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7419/24 пров. № А/857/29130/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі №140/7419/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в І інстанції Плахтій Н.Б.,

дата ухвалення рішення 02.10.2024,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі позивач ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 19.03.2024 №07 про відмову у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ; зобов`язання здійснити переведення та виплату по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі - Закон №889-VIII) з дати звернення (13.03.2024) з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV).

13.03.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію за віком згідно з Законом №889-VIII, який набув чинності 1 травня 2016 року, до якої долучила довідки про складові заробітної плати, видані виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13.

Так, згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності її документи для призначення пенсії були направлені на розгляд до ГУ ПФУ в Донецькій області, яким прийнято рішення про відмову у переході на інший вид пенсії від 19.03.2024 №07. Вказане рішення мотивоване тим, що перехід на пенсію за нормами Закону №889-VIII мають право особи, яким раніше не призначалася пенсія відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ), а перерахунки пенсій державним службовцям не передбачені.

З таким рішенням відповідача ОСОБА_1 не погоджується, вважає його неправомірним та таким, що не відповідає діючому законодавству, порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє пенсіонеру після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.

Окрім того, позивач зазначає, що на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону №889-VIII досягла необхідного 60-ти річного віку, загальний стаж роботи становить понад 30 років, в тому числі 30 років на державній службі, що стверджується записами трудової книжки та розрахунком стажу, який міститься в матеріалах пенсійної справи та не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 вважає, що розмір її пенсії підлягає обчисленню у розмірі 60% суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Водночас позивач вказує, що із заявою до відповідача вона подала дві довідки про складові заробітної плати державного службовця, видані виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13 по формі, затвердженій Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017 №1-3 для призначення пенсії по віку згідно Закону №889-VІІІ, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Дані довідки управлінням не оскаржувались, а тому ОСОБА_1 вважає, що мають бути враховані при проведенні перерахунку пенсії.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 у цій справі, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.03.2024 №07 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 13.03.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Крім того, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 807 (вісімсот сім) гривень 47 копійок.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - апелянт), подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII, передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж, а також не реалізували своє право на призначення пенсії державного службовця до 01.05.2016. Таким особам пенсія призначається з врахуванням довідок про заробітну плату, передбачених Порядком №750, в яких заробітна плата вказується в розмірах на момент звернення за пенсією на прирівняних посадах.

З матеріалів електронної справи позивача слідує, що позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». На підставі особистої заяви від 14.11.2017 її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

Відповідно до пункту 13 Прикінцевих положень Закону №1058 у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається.

Апелянт стверджує, що відсутні підстави для проведення перерахунку призначеної пенсії відповідно до Закону №1058 з врахуванням довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця, виданих виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13.

Крім того, Постановою кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» виключений пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №365 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яким був визначений механізм здійснення перерахунків пенсій державним службовцям.

Закон №889 не передбачає проведення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям згідно додатково наданих довідок про заробітну плату.

Враховуючи зазначене, Відповідач вважає, що рішення від 19.03.2024 №07 про відмову у переведенні Позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є законним та обґрунтованим, оскільки у Позивача відсутнє право на переведення з пенсії за віком (відповідно до Закону №1058) на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Апелянт просив скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/7419/24 від 02.10.2024 та прийняти нове рішення та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України 3723-ХІІ, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби виконані.

Своєю чергою, щодо визначення розміру пенсії на підставі довідок про складові заробітної для призначення пенсії державного службовця, які видані виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13, то суд першої інстанції вказав, що такі довідки не були предметом дослідження при прийнятті спірного рішення, оскільки пенсійний орган заперечив право позивача на пенсію державного службовця, що і є предметом спірних правовідносин у даній справі. Відповідно такі вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою про переведення на пенсію державного службовця 13.03.2024, тому саме з цієї дати така пенсія підлягає призначенню.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на в ГУ ПФУ у Волинській області. Вперше позивачу призначено пенсію за віком 28.08.2006 відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», з 14.12.2017 позивача переведено за її заявою на пенсію за віком згідно Закону №1058-ІV, що слідує з відзиву відповідача та матеріалів пенсійної справи (а.с.26).

13.03.2024 позивач звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про перехід на пенсію по Закону №889-VIII, до якої долучила довідки про складові заробітної плати, видані виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13 (а.с.11-12).

19.03.2024 ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення №07 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено в переході з пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, оскільки це не передбачено чинним законодавством (а.с.8).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Вимогами пунктів 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей Закон набув чинності 01.05.2016.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст. 90 Закону №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII (стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством).

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).

Згідно із п. 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Порядок №283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою №229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Згідно з п. 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

У пункті 4 ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII від 10.12.2015 визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 по справі №735/939/17.

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивач працювала в органах місцевого самоврядування, стаж роботи в органах місцевого самоврядування станом на 31.08.2011 становить більше 20 років, що підтверджується розрахунком стажу.

Крім того, згідно з відповідним розрахунком страховий стаж позивача 42 роки 0 місяців 18 днів.

Таким чином, на дату набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (01.05.2016), позивач мала понад 20 роки стажу державної служби та понад 42 роки страхового стажу.

На дату звернення позивача до відповідача із заявою про переведення її із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», позивачці виповнилося 73 роки.

В постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №580/3805/22 зроблено правовий висновок, що визначальною умовою для збереження за позивачем права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у випадку, коли вперше призначалася пенсія за нормами Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ є встановлення додаткових умов, а саме: наявність в цієї особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади держслужби, або 20 років стажу держслужби, не залежно від того чи працювали станом на 01.06.2016 на держслужбі).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючий вік, страховий стаж та достатній стаж роботи на посадах державного службовця, позивач має право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», а відтак рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 19.03.2024 №07 про відмову позивачу в перерахунку пенсії/перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII є неправомірним.

Також доводи відповідача про відсутність у позивача права на отримання пенсії держслужбовця через реалізацію нею попередньо права на призначення та отримання пенсії держслужбовця є безпідставними, оскільки позивач просила про перерахунок її пенсії відповідно до Закону №889-VIII, а не затим, згідно з яким вона раніше отримувала пенсію.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що факт призначення позивачу вперше пенсії за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не може обмежувати право позивача на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, оскільки вказані види пенсій врегульовані різними законами і в даному випадку має місце саме призначення пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону.

Апеляційний суд погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою позовної вимоги щодо визначення розміру пенсії на підставі довідок про складові заробітної для призначення пенсії державного службовця, які видані виконавчим комітетом Нововолинської міської ради від 13.03.2024 за №06-16/12 та №06-16/13, як такої що задоволенню не підлягає, оскільки такі не були предметом дослідження при прийнятті спірного рішення, оскільки пенсійний орган заперечив право позивача на пенсію державного службовця, що і є предметом спірних правовідносин у даній справі.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Інші висновки суду першої інстанції відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі №140/7419/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк