Справа № 240/11890/24
Суддя: Дубовік О. М.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 14.06.2024 року № 518 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що постановою №518 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з неявкою у визначений термін 27.04.2024 року та 08.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом.

Однак, повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 йому вручені не були ні особисто, ні направлені поштою, тобто не був належним чином повідомлений ні про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно 14.06.2024 року за власним бажанням з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де одразу на руки тримав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Із позовною заявою позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративно суду. Ухвалою Житомирського окружного адміністративно суду було постановлено передати адміністративну справу до Житомирського районного суду Житомирської області за підсудністю.

Суддею Житомирського районного суду Житомирської області було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін; зобов`язано відповідача надати належним чином завірені копії всіх матеріалів по адміністративному правопорушенню, вчиненого за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розгляд справи якого відбувся відносно ОСОБА_1 14.06.2024 року (а.с. 19-20).

На виконання вимог ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено до Житомирського районного суду Житомирської області відзив на позовну заяву разом із витребуваними матеріалами (а.с.29-41).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнає, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відтак просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі (а.с. 32).

Доказ відправки відзиву та доданих до нього документів стороні позивача представником відповідача було надано до суду (а.с. 40).

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

22.04.2024 року ОСОБА_1 отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.00 год 27.04.2024 р. відповідно до розписки №94 до розпорядження №184 повістку в чому особисто розписався (а.с.39). Однак на вказаний час та дату не прибув, по причини неявки не повідомив.

06.05.2024 року за вих. № 5633 ІНФОРМАЦІЯ_3 направив звернення до ГУНП в Житомирській області щодо доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 , для складення протоколу про адміністративні правопорушення (а.с. 39 зворотна сторона).

04.06.2024 року ОСОБА_1 повторно отримав повістку №191 з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних 08.06.2024 року, в чому особисто розписався (а.с. 38). Однак на вказаний час та дату не прибув, по причини неявки не повідомив.

До ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 після повторного оповіщення 08.06.2024 року не з`явився, про що було складено відповідний рапорт з метою повторного направлення звернення до органів Національної поліції (а.с.38 зворотна сторона).

14.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 було прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення № 518, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та постановлено накласти на нього штраф у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (а.с.5, 35).

В оскаржуваній постанові зазначені усі вище вказані обставини, які також підтверджуються доказами, наданими ІНФОРМАЦІЯ_3 на вимогу суду.

Водночас зазначено, що дану постанову складено в присутності громадянина ОСОБА_1 . Відповідно до чого, другий примірник (копію) постанови останній отримав в той же день, про що й розписався (а.с.5, 35).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оборону України" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

За змістом ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та унормована відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме - за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Згідно ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.1 пп.2 Додатку №2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Адміністративне правопорушення, за яке на ОСОБА_1 було складено постанову, було скоєне останнім 08.06.2024 року, відповідальність за таке правопорушення передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Задля удосконалення положень законодавства, якими встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Законом України «Про внесення змін до кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3696-IX від 09.05.2024 року внесені зміни в статтю 210-1 КУпАП та посилена відповідальність за скоєння передбачених адміністративних правопорушень.

Зазначений Закон набрав чинності 19.05.2024 року, тобто до скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім того, вручення повісток, їх отримання та обов`язок з`явитися за отриманою повісткою регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022р. № 1487, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024р. №560.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни, серед іншого, зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до пункту 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560 (далі - Порядку), поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Пункт 24 Порядку передбачає, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

В свою чергу, згідно пункту 3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядку), призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що під час складання постанови, позивач не оспорював допущене порушення шляхом надання підтверджуючих документів, які б свідчили про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Також судом не встановлено факту доставки представниками поліції позивача 14.06.2024, жодних доказів суду не надано.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст. ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

До позовної заяви протягом часу перебування справи в провадженні суду позивачем не долучено жодного належного доказу, який би підтверджував, що підпис в розписці від 04.06.2024 належить не йому, є підробленим, проставлений іншою особою. За час перебування справи в провадженні суду позивач додатково до матеріалів справи не долучив жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, не подав жодного клопотання, які відповідно до положення ч. 5 ст. 161 КАС України могли бути долучені у разі необхідності до позовної заяви.

Суд критично відноситься до доводів позивача про те, що він не отримував повістку про виклик і з огляду на те, що в розписці відображені його особисті дані - дата народження, місце проживання тощо.

Доказів прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 04.06.2024 матеріали справи не містять, що свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Тобто, як вбачається з досліджених матеріалів справи, ОСОБА_1 , повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 отримував, однак на визначений час та дату не з`являвся, чим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, і тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та зроблені судом висновки стосовно суті спору та заявлених вимог, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.7, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 42, 43, 77, 242-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя О. М. Дубовік