Справа № 500/6823/24
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" квітня 2025 р. справа № 500/6823/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського окружного адміністративного суду до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги
ВСТАНОВИВ:
Тернопільський окружний адміністративний суд (далі позивач, ТОАС) через систему «Електронний суд» 14.11.2024 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області (далі відповідач, Управління) про визнання протиправною та скасування вимоги викладеної в листі від 30.10.2024 №131920-15/2551-2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОАС, як представник судової влади, не підконтрольний органам Державної аудиторської служби в контексті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності зокрема, в силу відсутності про це прямої вказівки в законі.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду 18.11.2024 дану справу передано голові Тернопільського окружного адміністративного суду для вирішення питання щодо передачі даної справи за підсудністю (т.1, а.с.199).
Розпорядженням голови Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 №7 справу №500/6823/24 передано до Восьмого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності (т.1, а.с.203).
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 визначено підсудність щодо розгляду даної справи за Івано-Франківським окружним адміністративним судом (т.1, а.с.205).
Дана справа надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 18.12.2024, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відділу документального забезпечення-канцелярії суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (т.1, а.с. 211-212).
07.01.2025 року представником відповідача на адресу суду надіслано в електронній формі засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (підсистема «Електронний суд») клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зокрема зазначає, що ревізію фінансово-господарської діяльності у позивача проведено відповідно до плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал 2024 року. Вказаний план затверджено наказом Державної аудиторської служби України від 25.05.2024 №108. План не приймався чи затверджувався відповідачем та позивачем не оскаржувався, а відповідно не скасований та підлягав до виконання Управлінням, як структурним підрозділом Західного офісу Держаудитслужби. Крім цього, вказаний наказ, яким затверджено план уже вичерпав свою дію фактом його виконання, зокрема, ревізію у позивача проведено і акт ревізії складено. Звертає увагу на те, що позивачем порушені усі пункти вимоги, викладені у листі від 30.10.2024 №131920-15/2551-2024. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (т.1, а.с.217-232, т.2, а.с.2-35).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення (т.1, а.с.233-235).
13.01.2025 позивачем подано відповідь на відзив на адміністративний позов. У даній відповіді на відзив представник позивача, з посиланням на позовну заяву, зазначає, що ТОАС, як представник судової влади, не підконтрольний органам Державної аудиторської служби в контексті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності зокрема, в силу відсутності про це прямої вказівки в законі (т.1, а.с. 239-246).
15.01.2024 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. У даному запереченні на відповідь на відзив, представник відповідача зокрема зазначає, що суди є бюджетними установами, а отже, підконтрольними органам державного фінансового контролю. Заходи державного фінансового контролю у судах жодним чином не посягають на незалежність суддів, не впливають на принципи правосуддя та не призводять до втручання у процес здійснення правосуддя (т.2, а.с.54-58).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено такі обставини.
Тернопільський окружний адміністративний суд створений відповідно до Указу Президента України від 16.11.2004 №1417/2004 та є юридичною особою публічного права зі спеціальним правовим статусом, частиною судової влади, її структурним елементом.
Позивач, як орган судової влади, протягом 2022 та 2023 років здійснював закупівлю товарів, робіт та послуг в тому числі і закупівлю «Електричної енергії» згідно з приписами Закону України «Про публічні закупівлі» та особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 №1178 (із змінами).
Наказом Державної аудиторської служби України від 25.05.2024 №108 «Про затвердження Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал», відповідно до п.9 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43, Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою КМУ від 08.08.2001 №995, затверджено План проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал 2024 року (далі - «План»).
Згідно з п.6.1 Плану, передбачено проведення «Ревізії окремих питань фінансово- господарської діяльності апеляційних судів (апеляційних загальних судів апеляційних господарських судів, апеляційних адміністративних судів), місцевих судів (окружних господарських судів, окружних адміністративних судів) та інших, які утримуються коштом бюджетної програми КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» (перелік об`єктів у додатку 4, зі змінами внесеними згідно з наказом Держаудитслужби від 07.06.2024 №116, від 10.07.2024 № 167, від 18.07.2024 №174, від 31.07.2024 №190, від 06.08.2024 №200) у серпні місяці 2024 року, підстава проведення - «власна ініціатива».
Додатком 4 до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал (п.6.1) «Перелік підконтрольних установ (об`єктів контролю), на яких планується проведення інспектування за темою, визначеною у Плані проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на ІІГ квартал 2024 року», передбачено проведення Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Тернопільській області заходу державного фінансового контролю щодо ТОАС за період з 01.01.2022 по 31.07.2024.
Згідно із п.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на III квартал 2024 року, затвердженого наказом Західного офісу Держаудитслужби від 11.06.2024 № 122, передбачено проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності апеляційних судів (апеляційних загальних судів, апеляційних господарських судів, апеляційних адміністративних судів), місцевих судів (окружних господарських судів, окружних адміністративних судів) та інших, які утримуються коштом бюджетної програми КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» (перелік об`єктів у додатку 1.11) у серпні 2024 року, підстава проведення - «власна ініціатива (л.6.1 Плану ДФК Держаудитслужби на III квартал 2024 року).
Із додатку 6.2 до розділу VI Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на III квартал 2024 року «Перелік підконтрольних установ (об`єктів контролю), на яких планується проведення - ревізій за темою, визначеною у Плані проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу держаудитслужби на III квартал 2024 року» вбачається, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проводитиметься перевірка ТОАС за період від 01.01.2022 по 31.07.2024. Зважаючи на зміст п.6.1 Плану проведення заходів державногофінансового контролю Державної аудиторської служби України на III квартал 2024 року, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 24.05.2024 №103, в частині підстав проведення заходів державного фінансового контролю, ТОАС листом від 14.08.2024 вих. № 07-06/5162/24, звернувся на адресу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області. В даному листа просив повідомити « (...) за якими саме підставами та критеріями - визначеними у підпункті: «г» пункту 7 Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою КМУ від 08 серпня 2001 року № 955, ТОАС включено до плану проведення заходів фінансового контролю «за власної ініціативи».
Листом Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області «Про проведення заходу державного фінансового контролю» від 23.08.2024 №131908-15/2042-2024, повідомлено, що відповідно до Плану України на 2024-2027 роки, схваленого розпорядженням КМУ від 18.03.2024 №244-р. та положень Рамкової Угоди між Україною та СС щодо спеціальних механізмів реалізації Фінансування Союзу для України згідно з інструментом Ukraine Facility, яка була ратифікована ЗУ від 06.06.2024 №3786-ІХ, на Держаудитслужбу покладено повноваження з контролю за використанням коштів, які будуть надходити через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту І, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності, яка спрямована в тому числі на наближення України до членства в ЄС.
В період з 27.08.2024 по 07.10.2024 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності - ТОАС за період з 01.01.2022 по 31.07.2024, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображено в акті «Ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності ТОАС за період з 01.01.2022 по 31.07.2024» від 10.10.2024 № 131908-22/3 (далі -Акт).
Із змісту акту слідує, що під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ТОАС, органом Держаудитслужби встановлено такі порушення:
При проведенні перевірки закупівлі електричної енергії: - спрощена закупівля на придбання товару ДК021-2015:09310000-5-Електрична енергія UA-2021-12-16-009385-с- додаткові угоди. укладено з порушенням норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII, в частині відсутності документального підтвердження коливання ціни товару на ринку після укладення договору та додаткової угоди (в період між їх укладенням); пункту 5.16 договору та відповідно ст. 629 ІДК України від 16.01.2003 № 435-IV (із змінами) та ст. 193 ГК України від 16.01.2003 № 436-IV (із змінами) - без документального підтвердження коливання ціни товару на ринку на умовах, визначених договором та збільшення ціни товару більш ніж на 10% від початково встановленої в договорі внаслідок чого ТОАС недоотримано активів (електричної енергії) та як наслідок зайво сплачено коштів на суму 4 761,68 грн, чим завдано йому збитків на вказану суму.
Не погоджуючись із викладеними в акті ревізії порушеннями позивач подав письмові заперечення.
Відповідач з наведеними запереченнями не погодився про, що відобразив у висновку на заперечення до акта ревізії від 10.10.2024 та складено вимогу, яку викладено в листі від 30.10.2024 за №131920-15/2551-2024.
Із змісту вимоги слідує, що на підставі норм п.1 ч.1 ст.8, п.7 ст.10, ч.2 ст,15 ЗУ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», лп.9 п.4, ші.16 п.6, п.7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43, п.п.46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 №550, орган Держаудитслужби вимагає:
1. Забезпечити відшкодування (стягнення з ТОВ «Тернопільелектропостач») на користь ТОАС збитків 4 761,68 грн, заподіяних внаслідок переплати коштів за електричну енергію, відповідно до ст.ст.16, 22, 215, 216, 610-625, 1212 ЦК України, в тому числі шляхом визнання недійсними додаткових угод від 21.09.2022 №1 та від 26.10.2022 №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу за 05.01.2022 №2011/1-22.
В подальшому, керуючись нормами ч.1 ст. 3, ч.12 ст.23 Бюджетного кодексу України, Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом МФ України від 02.04.2014 №372 (із змінами), відшкодовані кошти перерахувати до загального фонду державного бюджету (код доходу 21080500 «Інші надходження»),
2. Забезпечити відшкодування (стягнення з ТОВ «Тернопільелектропостач») на користь ТОАС збитків в сумі 12 469,45 грн заподіяних внаслідок переплати коштів за електричну енергію, відповідно до ст.16, 22, 215, 216, 610-625, 1212 ЦК України, в тому числі шляхом визнання недійсними додаткових угод від 28.08.2023 №4 та від 23.11.2023 №5 до договору постачання електричної енергії споживачу від 08.12.2022 №2011/24-22.
В подальшому, керуючись нормами ч.1 ст. 3, ч.12 ст.23 Бюджетного кодексу України, Порядку бухгалтерського обліку окремих, активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом МФ України від 02.04.2014 №372 (із змінами), відшкодовані кошти перерахувати до загального фонду державного бюджету (код доходу 21080500 «Інші надходження»).
3. Проаналізувати матеріали, ревізії та розглянути питання про притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, що допустили порушення.
Вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків разом із завіреним копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області до 20.12.2024.
Не погоджуючись із вимогою, позивач звернувся з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області так як вважає, що ревізію проведено без наявних у відповідача правових підстав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статей 6, 126, 129 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Її органи реалізують свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, що означає самостійне виконання кожним органом державної влади своїх функцій і повноважень.
Органи судової влади та професійні судді, як носії цієї влади, є незалежними. Конституцією України встановлюються гарантії такої незалежності, а особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, закріпленої у статті 126 Конституції України.
Суди не є підприємствами чи установами, які входять до сфери управління Державної судової адміністрації України, а є юридичними особами публічного права.
Приписами статті 1 Закону України № 1402-VIII передбачено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.
Частиною 3 статті 17 названого Закону встановлено, що систему судоустрою складають: місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд.
Єдність системи судоустрою забезпечується фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.
Відповідно до статті 146 Закону України № 1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України.
Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Статтею 148 цього ж Закону передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України зауважив, що реалізація принципу незалежності судової гілки влади полягає насамперед у відособленості її від інших гілок державної влади, а це означає формування самостійної, автономної й самоуправлінської судової системи поза структурами законодавчої та виконавчої гілок влади.
За позицією Конституційного Суду України будь-які форми та методи контролю у виді перевірок, моніторингу тощо функціонування та діяльності судів повинні реалізовуватись лише органами судової влади та виключати створення таких органів у системі як виконавчої, так і законодавчої влади.
На законодавчому рівні повинні бути створені такі взаємовідносини, які виключали б невиправданий тиск, вплив чи контроль з боку виконавчої або законодавчої влади на судову владу та запобігали б виникненню нормативного регулювання, яке дасть змогу на законодавчому рівні контролювати органи судової влади, а також суддів при здійсненні ними функцій і повноважень, що призведе до втручання у діяльність судової влади та посягання на її незалежність, закріплену в Основному Законі України.
У підсумку Конституційний Суд України у зазначеному рішенні наголосив на тому, що створюючи відповідні органи, запроваджуючи відповідальність (санкції), окремі види контролю, законодавець повинен виходити з принципів незалежності судової влади, невтручання у діяльність судів та суддів.
Повноваженнях Державної аудиторської служби України для здійснення державного фінансового нагляду з питань фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ визначаються Законом України № 2939-XII.
Статтею 2 названого Закону передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
За приписами пункту 3 Положення про Державну аудиторську службу України від 13 лютого 2016 року №43 основними завданнями Держаудитслужби є: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; надання в передбачених законом випадках адміністративних послуг.
У розумінні підпункту 2 пункту 4 цього ж Положення Держаудитслужба здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, установах, організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують державне чи комунальне майно; суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим в кримінальному провадженні.
Тобто Законом України № 2939-ХІІ та вказаним Положенням визначений вичерпний перелік підконтрольних відповідачу установ, серед яких суди відсутні.
Як зазначалося судом вище, діяльність органів судової влади полягає у контролі за дотриманням законності органами законодавчої і виконавчої гілок влади, виконанні функції їх стримування з метою недопущення виходу за межі встановлених повноважень. Діяльність позивача унормована Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIII, а незалежність суддів та судів закріплена в статтях 126, 127, 129 Конституції України. Незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу, забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод громадян та є запорукою реалізації права особи на судовий захист. Виконання конституційних функцій судової влади неможливе в разі будь-яких форм тиску на суддів. При цьому, інституційна незалежність судової влади є передумовою незалежності і безсторонності кожного окремого судді.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №804/902/16, предметом розгляду якої стали, у тому числі, правовідносини щодо законності проведення ревізії органами Держаудитслужби України Дніпропетровського апеляційного господарського суду.
У пункті 7 Рішення від 27 жовтня 2020 року у справі №13-р/2020 Конституційний Суд України вказав, що головним напрямком забезпечення незалежності судової влади є створення спеціальних інституцій, метою діяльності яких є виведення органів правосуддя з поля адміністративного контролю та фактичного управління органів виконавчої та законодавчої влади. Із міжнародних стандартів незалежності судової влади вбачається обов`язок усіх державних та інших установ поважати і дотримуватися незалежності судової влади, яка самостійно, без стороннього впливу з боку будь-яких органів державної влади та посадових осіб здійснювала б усі належні їй функції.
З вказаних підстав позивач не належить до суб`єктного складу державного фінансового контролю, встановленого статтею 2 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 26.01.1993 №2939-XII (зі змінами) та пунктами 3, 4 Положення про Державну аудиторську службу України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (зі змінами).
Тому, на переконання суду, аналізуючи приписи законодавства, котрі регламентують діяльність відповідача щодо здійснення фінансового контролю за використанням бюджетних коштів, у сукупності з положеннями статті 148 Закону №1402-VIII, слід дійти висновку, що контроль за фінансово-господарською діяльністю Тернопільського окружного адміністративного суду здійснюється у порядку, встановленому законом, а саме - виключно Законом України Про Рахункову палату від 02.07.2015 №576-VIII, яким передбачений механізм здійснення контрольних функцій використання коштів державного бюджету щодо установ та органів системи правосуддя.
Надаючи правову оцінку твердженням відповідача про те, що суди є бюджетними установами, а тому належать до переліку підконтрольних установ, суд зауважує на таке.
Питання правовірності проведення ревізії у суді вже виступала предметом судового дослідження у справі №804/902/16.
За результатами розгляду названої справи, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року дійшов висновку, що зі змісту положень статті 2 Закону України № 2939-ХІІ убачається, що в такому закріплено вичерпний перелік підконтрольних контрольно-ревізійній службі установ, серед якого судові органи відсутні.
Суд вважає за можливим застосування наведеного висновку суду касаційної інстанції у розглядуваній справі, оскільки, як станом на момент виникнення у названій вище справі спірних правовідносин та прийняття Верховним Судом зазначеної постанови, так і на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, положення статті 2 Закону України №2939-ХІІ в частині переліку підконтрольних установ, до складу яких відносяться «бюджетні установи», не змінився. Так само не змінилася редакція пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, в якому наведено визначення бюджетних установ.
Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 37 постанови від 30 січня 2020 року у справі №№804/902/16 Верховний Суд зробив висновок про те, що суди, як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону України № 2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.
Надаючи правову оцінку доводам відповідача про те, що законодавець не встановив для органу державного фінансового контролю заборони щодо здійснення заходів державного фінансового контролю шляхом інспектування фінансово-господарської діяльності судів, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Отже відсутність законодавчої заборони на проведення заходів державного фінансового контролю шляхом інспектування фінансово-господарської діяльності судів не дає підстав здійснювати розширене трактування норми, яка визначає повноваження щодо проведення таких заходів.
Слід звернути увагу, що контроль за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх використанням здійснює Рахункова палата.
Організація, повноваження та порядок діяльності Рахункової палати регламентовані Законом України «Про рахункову палату» від 02 липня 2015 року № 576-VIII у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №576-VIII).
За приписами пункту 1 частини 1 статті 7 названого Закону Рахункова палата здійснює фінансовий аудит, аудит ефективності та аудит відповідності, зокрема, щодо проведення витрат державного бюджету, включаючи використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя, Офісу Генерального прокурора та інших органів, безпосередньо визначених Конституцією України; використання коштів державного бюджету, наданих місцевим бюджетам та фондам загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; здійснення таємних видатків державного бюджету.
З аналізу наведеної норму слідує, що виключно Законом України №576-VIII передбачений механізм здійснення контрольних функцій використання коштів Державного бюджету щодо установ та органів системи правосуддя. Як наслідок, суб`єктом реалізації такого механізму є виключно Рахункова палата.
Такий висновок суду узгоджується зі змінами, внесеними законодавцем до зазначеної правової норми Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Рахункову палату» та деяких інших законодавчих актів України» від 30 жовтня 2024 року №4042-ІХ.
Так, пунктом 7 названого Закону передбачено можливість Рахункової палати здійснювати заходи державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) щодо проведення витрат державного бюджету, включаючи: використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності апеляційних та місцевих судів.
Можливість врахування судом змін законодавства при визначенні правильності його застосування підтверджується сталою судовою практикою суду касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2-а-3494/11, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №567/79/23 (пункти 79 83).
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону України №2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.
Щодо покликань відповідача на те, що він є органом влади, на який відповідно до Плану України на 2024 - 2027 роки, схваленого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, та положень Рамкової угоди між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, що була ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ, покладено повноваження з контролю за використанням коштів, які надходять через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності, що спрямована в тому числі на наближення України до членства в Європейському Союзі, суд зазначає таке.
Як встановлено матеріалами, відповідно до плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 24 травня 2024 року №108, Управлінню доручено провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Тернопільського окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.
При цьому, План України на 2024 - 2027 роки, схвалений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, а Рамкова угода між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ.
З наведеного вбачається, що у період, за який призначено проведення ревізії позивача, названі документи ще не діяли. Також відповідачем не надано доказів та не наведено доводів на підтвердження того, що у період, за який проводилася ревізія, судова система та позивач, зокрема, отримували кошти, які надходили через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності.
Отже посилання відповідача на необхідність реалізації контролю та надання результатів відповідних заходів контролю, що гарантують належне використання фінансування, усунення незаконних дій, шахрайства, корупції та будь-якої іншої незаконної діяльності, що впливає на фінансові інтереси Європейського Союзу, на переконання суду, є безпідставними.
Визначаючись з наслідками зроблених судом висновків, що наведені вище, з огляду на доводи відповідача про те, що позивач на обґрунтування заявлених вимог покликається виключно на відсутність у відповідача права на проведення контрольного заходу, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
У іншій справі № 520/8836/18, окрім наведених висновків, палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 вересня 2020 року обґрунтовано відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.».
Отже, якщо однією з підстав позову щодо оскарження рішень є порушення процедури проведення перевірки, за результатами якої вони були прийняті, то такі доводи підлягають першочерговій оцінці при судовому розгляді справи.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням установленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Підсумовуючи викладене, з огляду на висновок суду про відсутність у відповідача повноважень на проведення ревізії позивача, з урахуванням позицій Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд вважає, що оскаржувана позивачем вимога про усунення порушень Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, викладену у листі від 30.10.2024 року №131920-15/2551-2024 «Про усунення порушення законодавства» підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши надані сторонами у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.
Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.
Частиною 1 цієї правової норми закріплено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Станом на день постановлення рішення по суті спору на підтвердження розміру витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, міститься платіжна інструкція від 13.11.2024 за №681 про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.
За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача у вигляді сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, викладену у листі від 30.10.2024 №131920-15/2551-2024 "Про усунення порушення законодавства".
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.