Справа № 520/15825/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 р. Справа № 520/15825/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 04.10.24 та на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 29.10.24 у справі №520/15825/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національна гвардія України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту також - відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2017 по 01.02.2022 у розмірі 235 651 грн. 24 коп.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.02.2017 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, а з 01.03.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року у сукупному розмірі 235 651 грн. 24 коп., враховуючи раніше виплачені суми.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року, враховуючи раніше виплачені суми.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення-березень 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, враховуючи раніше виплачені суми.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції, не встановивши розміри та складові збільшення грошового забезпечення позивача, не надавши правову оцінку доводам відповідача про індексацію грошових доходів позивача випереджальним шляхом, та не застосувавши до спірних правовідносин положення частини 5 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», абзаців восьмого - десятого пункту 5 Порядку №1078, а також додатку 5 до цього Порядку, дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.02.2017 по 28.02.2018. Звертає увагу, що за висновками Верховного Суду, зокрема в постанові від 05 лютого 2024 року у справі №360/383/23, для розрахунку індексації грошових доходів позивача за період з 01.02.2017 по 28.02.2018 місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 є січень 2008 року, проте суд першої не визначив, який місяць слід використовувати для розрахунку індексації, посилаючись на нерелевантну практику Верховного Суду, та ігноруючи доводи і позивача, і відповідача про те, що слід застосовувати січень 2008 року в якості такого місяця. Звертає увагу, що у період з 01.12.2018 по01.02.2022 відповідачем виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, що підтверджується розрахунком індексації, наданим і позивачем, і відповідачем. Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.233 Кодексу законів про працю України, яка діяла станом на дату виникнення спору, з огляду на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо застосування положень ст.233 Кодексу законів про працю України, під час формування якої застосування вказаної статті перевірялось би на відповідність вимогам ч.3 ст.3 КАС України. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та залишити позовну заяву без розгляду; постановити окрему ухвалу стосовно судді Бідонько А.В., якою звернути увагу на неприпустимість формального розгляду справи та ігнорування доводів сторін щодо суті спору.

Також в поданій апеляційній скарзі відповідач не погоджується з додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року, просить його скасувати та відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу з огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про необґрунтованість доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі. Уважає рішення і додаткове рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 01 лютого 2017 року по 01 лютого 2022 року.

02.02.2024 позивач звернувся до Військовій частині НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2017 по 28.02.2018 застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення за січень 2008 року, та з 01.03.2018 по 01.02.2022, з наданням довідки про розмір грошового забезпечення із застосуванням базового місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення за березень 2018 року.

Листом №40/57/ від 24.04.2024 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , та надала довідку про розмір грошового забезпечення позивача №0445 від 17.04.2024 (а.с.29-30).

Позивач, вважаючи, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2017 по 01.02.2022 у розмірі 235 651 грн. 24 коп. є протиправною, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах, оскільки у спірних правовідносинах у період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року індексація позивачеві не була нарахована та виплачена, що підтверджено матеріалами справи, а у період з 01.12.2018 по 01.02.2022 нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, однак даних стосовно застосування базового місяць - березень 2018 року, матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 за №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 за №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (зі змінами та доповненнями) (далі по тексту Закон №1282-ХІІ).

За змістом статті 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закон №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ (у редакції до 01.01.2016) визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (у редакції з 01.01.2016 - 103 відсотки). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок №1078.

Відповідно до пункту 1 Порядку №1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пункт 1-1 Порядку №1078 загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону №1282-ХІІ, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, пунктом 1-1 Порядку №1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За змістом абзацу 5 пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абзаци 2, 4 пункт 4 Порядку №1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в частині шостій статті 2 Закону №1282-ХІІ.

Так, абзацом 2 пункту 4 Порядку №1078 визначено, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Водночас абзацом 4 пункту 4 Порядку №1078 установлено, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абзацом 6 пункту 4 Порядку №1078, а з 15.03.2018 врегульоване абзацом 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пункт 5 Порядку №1078 застосовується з 01.12.2015 (у новій редакції) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 за № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі по тексту - Постанова №1013).

Абзац 1 пункту 5 Порядку №1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Цей же абзац діяв з 15.03.2018 до 01.04.2021, у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 за №141 "Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (далі по тексту - Постанова №141), і встановлював, що, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абзац 2 пункту 5 Порядку №1078 застосовується з 01.12.2015 до нині у редакції Постанови №1013 і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абзац 3 пункту 5 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 у редакції Постанови №1013 і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Цей же абзац з 15.03.2018 до нині діє у редакції Постанови №141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 застосовується з 01.12.2015 до нині у редакції Постанови №1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзац 5 пункту 5 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 до 01.04.2021 у редакції Постанови №1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 діяв з 01.12.2015 у редакції Постанови № 1013 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Цей же абзац з 15.03.2018 до 01.04.2021 діяв у редакції Постанови №141 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Пункт 10-2 Порядку №1078 був викладений у новій редакції на підставі Постанови №1013. У цій редакції пункт 10-2 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 до 01.04.2021 та передбачав, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

За змістом пояснюючої записки до проекту Постанови № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку із цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну "базовий місяць" на "місяць підвищення доходу", ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

На відміну від правил визначення "базового місяця" (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), "місяцем підвищення доходу" є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін "підвищення тарифних ставок (окладів)" для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За рахунок цього мала б "обнулитися" індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого непідвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, який уже діяв зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).

Разом з тим, якщо на виконання пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх "місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)" для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 за №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців" (далі - Постанова №1294).

Як встановлено з довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 17.04.2024 за № 0445, у період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 нарахована та виплачена не була.

Щодо доводів відповідача про індексацію грошових доходів позивача випереджальним шляхом, із застосуванням положень частини 5 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», абзаців восьмого - десятого пункту 5 Порядку №1078, а також додатку 5 до цього Порядку, то колегія суддів зазначає, що такі доводи не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Так, відповідачем з відзивом на позовну заяву надано розрахунок індексації, який містить таблицю із значеннями індексу споживчих цін та величини приросту індексу споживчих цін, а також суми індексації, розраховані від прожиткового мінімуму у період з «січ.08» по «бер.22», також довідку від 07.06.2024 за № 0615 такого змісту: «Фінансове відділення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомляє, що станом на 01.12.2015 року грошове забезпечення на посаді помічника гранатометника, військове звання солдат, з вислугою років 00 роки 00 місяців 00 днів складає 6673,62 грн. Станом на 01.01.2016 року грошове забезпечення на посаді помічника гранатометника, військове звання солдат, з вислугою років 00 роки 00 місяців 00 днів складає 7777.00 грн».

Ні відзив на позовну заяву, ні апеляційна скарга такого розрахунку також не містять.

Натомість Військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі зазначено про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року з огляду на загальне підвищення грошового доходу позивача.

Так, відповідачем зазначено, що «за посадою, на яку прийшов служити позивач, а саме помічника гранатометника, на 01 грудня 2015 року, загальний грошовий дохід складав 6673,62 грн., з яких місячне грошове забезпечення складало 3 336,81 грн. (посадовий оклад, оклад за військовим званням солдат, надбавка за особливості проходження служби та щомісячна премія), а решта 3 336,81 грн. - щомісячна додаткова грошова винагорода (ЩДГВ);

з 01 січня 2016 року грошовий дохід за вказаною посадою також було збільшено на 1103,38 грн., для цілей застосування Порядку №1078, за рахунок збільшення щомісячної премії, і загальний грошовий дохід став складати 7777,00 грн.;

станом на 01.01.2016, загальне збільшення розміру грошового доходу за посадою, на якій в подальшому ніс службу позивач, склало щонайменше 4440,19 грн. (3336,81 + 1103,38);

станом на січень 2016 року величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації, враховуючи січень 2008 року як місяць підвищення доходів (базовий місяць), склала 166,8%. Прожитковий мінімум для працездатних осіб на січень 2016 року було затверджено в розмірі 1378,00 грн. Відтак сума індексації на січень 2016 року склала 2298,50 грн. (1378 * 166,8%), і ця сума є меншою за суму підвищення грошового доходу (2298,50

розмір збільшення грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, порівняно з лютим 2018 року, склав 5 291 грн., що є більшим за розмір можливої індексації станом на березень 2018 року (4255,23 грн)».

Крім того, відповідачем зазначено, що «за посадою, яку з 01.02.2017 обіймав позивач, за рахунок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди (ЩДГВ) позивач додатково до грошового забезпечення, яке виплачувалось всім військовослужбовцям за Постановою КМУ № 1294, отримував додатково суми від 3333,00 грн. (за березень 2017 року) до 3531,75 грн. (за вересень 2017 - січень 2018 року)».

Колегія суддів зазначає про помилковість таких доводів відповідача, оскільки за змістом пункту 10-2 Порядку №1078 зі змінами в редакції Постанови №1013, "місяцем підвищення доходу" є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Аналіз приписів Постанови №1013 у взаємозв`язку із запровадженими нею змінами до пунктів 5, 10-2 Порядку №1078 дає підстави дійти висновку про те, що для проведення індексації грошового забезпечення відповідачу у спірний період належало переглянути "базовий місяць", визначений за старими правилами, змінивши його на "місяць підвищення доходу", тобто на місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, займаною позивачем.

Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що у період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався Постановою №1294, яка була чинною з 01.01.2008 та діяла до 01.03.2018, тобто до набрання чинності Постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Отже, підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі (зокрема до 30.11.2018), не відбувалося.

Так, з довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 17.04.2024 за № 0445 встановлено, що у період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався та складав 530,00 грн.

Він змінився лише у березні 2018 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

За встановлених обставин та приписів чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року є протиправною.

Враховуючи те, що відповідачем не здійснювалися нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року, висновок суду першої інстанції про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року є обґрунтованим і законним.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 12.05.2022 у справі № 200/7006/21, від 28.06.2022 у справі № 420/4841/21, від 28.06.2022 у справі №640/8991/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 380/12370/21, зокрема щодо того, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

Водночас колегія суддів зазначає, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013), тобто з 01 грудня 2015 року, є січень 2008 року.

Наведене вище з узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 380/1730/22.

У силу правового висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, індекс споживчих цін січня 2008 року повинен використовуватись при процедурі обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця до 28.02.2018.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення базового місяця, з урахуванням якого має проводитися індексація грошового забезпечення позивача у період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року, виходив з того, що такі вимоги є передчасними, оскільки розрахунок та виплату індексації відповідачем проведено не було і право позивача щодо застосування певного базового місяця, з яким він не погоджується, не є порушеним.

Водночас, колегія суддів зауважує, що базовий місяць для індексації грошового забезпечення позивача у період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2018 року визначається нормативно і здійснюючи індексацію грошового забезпечення позивача на виконання рішення суду у цій справі, відповідач має враховувати належний базовий місяць - січень 2008 року.

Стосовно висновків суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця - березень 2018 року, то колегія суддів враховує, що схеми посадових окладів військовослужбовців затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Указана постанова була чинною з 1 січня 2008 року до 1 березня 2018 року. 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

Отже, нарахування й виплата поточної індексації з 1 березня 2018 року мали здійснюватися з урахуванням місяця підвищення доходів березень 2018 року, а індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року і фактично з грудня 2018 року у військовослужбовців з`явилося право на індексацію грошового забезпечення.

Разом з тим, необхідно враховувати, що Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).

З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації - різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 420/6982/21 з подібними правовідносинами.

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підтверджено, що за період з грудня 2018 року по лютий 2022 року включно позивачу нараховувалася та виплачувалася «поточна» індексація грошового забезпечення.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з грудня 2018 року по лютий 2022 року з урахуванням базового місяця - березень 2018 року є помилковими.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що в позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2022 у сукупному розмірі 235 651 грн. 24 коп. позивач посилався на приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078, та зазначав, що починаючи з березня 2018 року сума індексації з урахуванням до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 мала виплачуватися позивачу у розмірі 4007,37 до моменту звільнення позивача з військової служби.

Тобто фактично поточна індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 01.02.2022 не є спірною.

Отже, з урахуванням установлених обставин, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення-березень 2018 року та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, враховуючи раніше виплачені суми.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.03.2018 по 01.02.2022 у сукупному розмірі 235 651 грн. 24 коп. рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не переглядає оскаржуване рішення в цій частині.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, сформовану у постановах від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 у справі №420/14777/22 та від 28.09.2023 у справі №140/2168/23 та дійшов висновку, що оскільки станом на момент звільнення позивача зі служби діяла норма щодо необмеженості будь-яким строком строку звернення до суду стосовно подачі позовів про стягнення належної позивачу при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, то позивачем не було пропущено строк на звернення до суду з позовом у цій справі.

Відповідач вважає такі висновки необґрунтованими з огляду на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо застосування положень ст.233 Кодексу законів про працю України, під час формування якої застосування вказаної статті перевірялось би на відповідність вимогам ч.3 ст.3 КАС України.

Колегія суддів не бере уваги такі доводи відповідача, оскільки ухвалюючи рішення, суд касаційної інстанції керується, зокрема, приписами ч.3 ст.3 КАС України.

Водночас Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 за №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності з огляду на офіційне тлумачення Конституційним Судом України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013 положень вказаної норми з урахуванням незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, що залишилося поза увагою відповідача.

Колегія суддів також звертає увагу, що в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. оскаржуваним додатковим рішенням від 29 жовтня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Як встановлено з матеріалів справи, 19.01.2024 між Адвокатським об`єднанням "Гур`єв та партнери" та Шантуровим Р.А. укладено договір про надання професійної правничої допомоги (далі також Договір), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (юридичні послуги), які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язується прийняти її та оплатити Адвокатському об`єднанню зазначені послуги.

Відповідно до п.2.4 розділу 2 Договору прийняття кожного доручення оформлюється Додатковою угодою до цього Договору, яка є окремим договірним зобов`язанням і в якій зазначаються вид правничої допомоги, орієнтовні строки її надання, розмір гонорару (винагороди) та фактичних витрат, а також порядок їх сплати тощо.

Згідно з п.10.1-10.5 розділу 10 Договору розмір гонорару (винагороди) за надання професійної правничої допомоги та порядок його сплати визначається сторонами у порядку, що передбачений п. 2.4, Договору. Остаточний розмір гонорару (винагороди) за надання професійної правничої допомоги та/або порядок його сплати визначається Сторонами шляхом підписання Акта. При розрахунку вартості надання професійної правничої допомоги, вказаної в п.п. 10.1. та 10.2. цього Договору, враховується час, витрачений Адвокатським об`єднанням, його адвокатами, помічниками та співробітниками, а також обсяг та складність наданих послуг. Гонорар сплачується Клієнтом в гривнях безготівковим переказом. Цей договір (Додаткові угоди) та Акти є підставою для здійснення розрахунків. За бажанням Клієнта йому може бути наданий окремий рахунок-фактуру.

Також між Адвокатським об`єднанням "Гур`єв та партнери" та Шантуровим Родіоном Абдулаєвичем 19.01.2024 укладено додаткову угоду №1 до договору від 19.01.2024 про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п.1, 2 клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надати професійну правничу допомогу в межах адміністративного судочинства за позовом Клієнта щодо розрахунку індексації грошового забезпечення:

- надання усних/ письмових юридичних консультації;

- аналіз судової практики;

- складання, оформлення та надсилання позовної заяви

- складання, оформлення та надсилання інших заяв процесуального характеру;

- представництво інтересів Клієнта в окружному адміністративному суді.

Загальна сума гонорару (винагороди) складає 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. та сплачується Клієнтом протягом 10 (десяти) робочих днів з дня ухвалення рішення, яким закінчується провадження у справі.

07.10.2024 сторонами підписано акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги від 19.01.2024 про те, що Адвокатським об`єднанням було надано Клієнту такі види правничої допомоги у межах справи № 520/15825/24:

- надання усних/письмових юридичних консультації (1 година) - 1000 грн.;

- аналіз судової практики (1 година) - 1000 грн.;

- складання, оформлення і надсилання позовної заяви (3 години) - 3000 грн.;

- складання оформлення і надсилання інших процесуальних документів (2 години) - 2000 грн.

Усього на загальну суму 7000 грн.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої/правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи, а також враховуючи предмет позову та обставини справи, суть виконаних послуг, дійшов висновку, що сума, заявлена позивачем до відшкодування у розмірі 7000,00 грн., є надмірною та підлягає зменшенню.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, значенням справи для сторони, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Доводи, наведені відповідачем у апеляційній скарзі в цій частині, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, є необґрунтованими, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене за неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення-березень 2018 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, враховуючи раніше виплачені суми, з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №520/15825/24 належить залишити без змін.

Додаткове рішення суду першої інстанції за наслідками апеляційного перегляду даної справи слід залишити без змін.

Щодо вимоги відповідача про постановлення окремої ухвали стосовно судді Бідонька А. В., якою звернути увагу на неприпустимість формального розгляду справи та ігнорування доводів сторін щодо суті спору, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Частиною четвертою статті 249 КАС України визначено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Колегія суддів зазначає, що стаття 249 КАС України дає можливість суду у процесуальний спосіб відреагувати на порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак окрема ухвала може бути постановлена у разі, коли під час судового розгляду справи встановлено певне правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити.

Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для постановлення окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акту із чітким зазначенням такої норми та обґрунтування, у чому саме полягає таке порушення.

Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

На переконання суду відповідач, звертаючись з вимогою постановити окрему ухвалу стосовно судді Бідонько А. В., якою звернути увагу на неприпустимість формального розгляду справи та ігнорування доводів сторін щодо суті спору, не навів достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали.

Разом з цим судом апеляційної інстанції не встановлено достатніх даних для висновку про наявність порушень законодавства суддею Бідонько А. В. під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Фактично, як встановлено зі змісту апеляційної скарги, в якості підстав постановлення окремої ухвали, відповідач лише наводить зауваження та пояснення щодо обставин розгляду цієї справи, надає власну оцінку процесуальним діям та рішенням судді, висловлює незгоду з прийнятими суддею судовими рішеннями з певних питань, що вирішувались під час розгляду справи, а також з тим, що суддею проігноровано доводи сторін щодо суті спору. Проте, незгода учасника справи, в цьому випадку відповідача, з прийнятими судом рішеннями у справі не є підставою для постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції; такі судові рішення оскаржуються у встановленому законом порядку.

Відповідач скористався правом оскаржити прийняті суддею Бідоньком А.В. судові рішення до суду апеляційної інстанції та включив заперечення щодо ухвали від 04 жовтня 2024 року до апеляційної скарги на судовий акт, яким завершується розгляд справи, оскільки такий вид ухвали суду в силу статті 294 КАС України не підлягає оскарженню окремо.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції надав оцінку запереченням та доводам Військової частини НОМЕР_1 , перевірив висновки суду першої інстанції, викладені суддею Бідоньком А. В. в оскаржуваних судових рішеннях.

Отже, враховуючи, що постановлення окремих ухвал на підставі 249 КАС України є дискреційним повноваженням суду і є його правом, а не обов`язком, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні вимоги про постановлення окремої ухвали слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №520/15825/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення-березень 2018 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.12.2018 по 01.02.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, враховуючи раніше виплачені суми.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №520/15825/24 залишити без змін.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі №520/15825/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін