Справа № 160/1987/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2025 рокуСправа №160/1987/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-
27 січня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеської митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/0004479/2 від 18.09.24 року;
визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000969 від 18.09.24 року.
При поданні декларації на підтвердження митної вартості декларантом надано всі необхідні документи відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України з визначенням митної вартості товару за ціною контракту.
Однак, 18 вересня 2024 року Одеською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/0004479/2, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000969.
У графі 33 рішення про коригування зазначено, що:
2 - згідно з умовами пункту 3.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.11.2023 №3857-NY/CN 100% від суми зазначеної в специфікації, покупець оплачує протягом 20 днів після отримання копій документів зазначених в пункті 4.2 якщо інше не обумовлено в специфікації, однак до митного оформлення підтвердження інспекції якості заказу не надавалося;
4 - в специфікації №4 до контракту 3857-NY/CN від 06.11.2023 зазначено, що 100% оплата здійснюється після підтвердження інспекції якості заказу, проте банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за товари, не надавалось.
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» не погоджується з винесеним рішенням Одеської митниці №UA500500/2024/0004479/2 від 18.09.2024 року та зазначає про те, що позивачем було визначено митну вартість товарів, пред`явлених до митного оформлення, відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України та надано всі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів №1 та №2, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/1987/25 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
17 лютого 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву вх.№7986/25, в якому представник відповідача вважає, що адміністративний позов ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» не підлягає задоволенню з наступних підстав.
1. Взуття на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів: - арт. BNH220109 кросівки чоловічі високі (поліуретан, поліестер, термопластична гума), - 5100 пар. Bиробник: NINGBO YOUQI IMP. AND EXP CO.,LTD, Kраїна виробництва: CN. Tоргівельна марка немає даних.
- Сертифікат якості (Certificate of quality) від 12.06.2024 року №Б/Н;
- Pахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 12.06.2024 року №40372868;
- Коносамент (Bill of lading) від 25.06.2024 року №ZJSM24060362;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) від 13.09.2024 року №А №719659;
- Декларація про походження товару (Declaration of origin) від 12.06.2024 №40372868;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 06.11.2023 Л 3857-NY/CN та інші документи, які зазначені у графі 44 МД.
2 - згідно з умовами пункту 3.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.11.2023 №3857-NY/CN 100% від суми зазначеної в специфікації, покупець оплачує протягом 20 днів після отримання копій документів зазначених в пункті 4.2 якщо інше не обумовлено в специфікації, однак до митного оформлення підтвердження інспекції якості заказу не надавалося;
4 - в специфікації №4 до контракту 3857-NY/CN від 06.11.2023 зазначено, що 100% оплата здійснюється після підтвердження інспекції якості заказу, проте банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за товари, не надавалось.
17 вересня 2024 року декларантом ТОВ «ATБ-Mаркет» додатково надано документи: прайс-лист, комерційну пропозицію, копію митної декларації країни відправлення без перекладу на українську мову та swift - копії платіжного документу (SWIFT) № Б/Н, яке не може бути взяте до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджувати факт оплати, оскільки згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операції із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачено Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, лист №0409-41/2024 від 04.09.2024 року, в якому повідомлялось, що інші додаткові документи надати немає можливості.
Отже, декларантом не подані всі документи згідно з переліком та відповідно до умов визначених в частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України, розбіжності не спростовано.
У відповідності до частини 2 статті 55 Одеською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000479/2 від 18.09.2024 року.
Враховуючи положення частини 6 статті 54 та статті 256 Митного кодексу України Одеською митницею була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2024/000969 від 18.09.2024 року та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
1. Взуття на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів: - арт. BNH220109 кросівки чоловічі високі (поліуретан, поліестер, термопластична гума), - 5100 пар. Bиробник: NINGBO YOUQI IMP. AND EXP CO.,LTD, Kраїна виробництва: CN. Tоргівельна марка немає даних.
- Сертифікат якості (Certificate of quality) від 12.06.2024 року №Б/Н;
- Pахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 12.06.2024 року №40372868;
- Коносамент (Bill of lading) від 25.06.2024 року №ZJSM24060362;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) від 13.09.2024 року №А №719659;
- Декларація про походження товару (Declaration of origin) від 12.06.2024 №40372868;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 06.11.2023 Л 3857-NY/CN та інші документи, які зазначені у графі 44 МД.
2 - згідно з умовами пункту 3.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 06.11.2023 №3857-NY/CN 100% від суми зазначеної в специфікації, покупець оплачує протягом 20 днів після отримання копій документів зазначених в пункті 4.2, якщо інше не обумовлено в специфікації, однак до митного оформлення підтвердження інспекції якості заказу не надавалося;
4 - в специфікації №4 до контракту 3857-NY/CN від 06.11.2023 зазначено, що 100% оплата здійснюється після підтвердження інспекції якості заказу, проте банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за товари, не надавалось.
17 вересня 2024 року декларантом ТОВ «ATБ-Mаркет» додатково надано документи: прайс-лист, комерційну пропозицію, копію митної декларації країни відправлення без перекладу на українську мову та swift - копії платіжного документу (SWIFT) № Б/Н,
Повідомлено, що інші додаткові документи надати немає можливості.
У відповідності до частини 2 статті 55 Одеською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000479/2 від 18.09.2024 року.
Враховуючи положення частини 6 статті 54 та статті 256 Митного кодексу України Одеською митницею була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2024/000969 від 18.09.2024 року та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Судом встановлено, що згідно рішення Одеської митниці збільшено митну вартість:
- товару №1 «Взуття на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів: - Кросівки чоловічі високі (поліуретан, поліестер, термопластична гума), - 5100 пар. Виробник: NINGBO YOUQI IMP. AND EXP. CO., LTD, Країна виробництва: СN» з 45 598,14 USD до 64 311,00 USD;
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» не погоджується з винесеним рішенням Одеської митниці №UA500500/2024/0004479/2 від 18.09.2024 року та зазначає про те, що позивачем було визначено митну вартість товарів, пред`явлених до митного оформлення, відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України та надано всі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів №1 та №2, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для зазначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
Щодо порушень, що перевізником є «TMG LOGISTICS» LLС, але рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг видані TOB «ТГЛ Україна», суд виходить з наступного.
«TMG LOGISTICS»LLС (ТОВ «ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС») є перевізником (третьою особою) з якою експедитор - ТОВ «ТГЛ Україна» уклав договір перевезення.
Експедитор підібрав відповідного перевізника - «TMG LOGISTICS» LLС (ТОВ «ТІЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС»), з яким в нього був укладений Договір автомобільних перевезень вантажів №27/08/2024- TMG від 01.04.2024 року.
Зазначений договір було надано до митного оформлення разом з листом № 1709-1 від 17.09.2024 року, а також разом з заявою М-2024-9585 від 18.11.2024 року
ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» до митного оформлення надало рахунки фактури видані експедитором.
Рахунки від ТОВ «ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС» відсутні, оскільки це відносини між експедитором та залученим ним від свого імені перевізником.
ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» не сплачує грошові кошти безпосередньо перевізнику, а сплачує експедитору, який відповідно до умов договору і виставив рахунки, які були надані для митного оформлення.
Перевезення вантажу на митній території України взагалі не є складовою митної вартості, а тому будь-яка розбіжність відсутня.
Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Тобто, витрати на будь-яке транспортування товару вже на митній території України не включається до митної вартості.
Щодо надання до митного оформлення підтвердження інспекції якості заказу, суд виходить з наступного.
Всі документи, що підтверджують митну вартість товару перелічені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, серед них немає такого документа як «підтвердження інспекції якості заказу», жодною нормою законодавства він не передбачений.
А отже, позивач не зобов`язаний був надавати даний документ під час митного оформлення.
Під час митного оформлення надавався Сертифікат якості від 12.06.2024 року, який також не є обов`язковим документом для підтвердження митної вартості товару.
Щодо того, що сума страхування має покривати ціну товару плюс 10% (тобто 110%) та обумовлена у валюті договору, суд виходить з наступного.
При цьому, у документі на страхування міститься посилання на інвойс №40372868 від 12.06.2024 року, який наданий під час митного оформлення.
Розділом 9. «Терміни» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» в редакції 2010 р. передбачено, що існують тільки два терміни, пов`язані із страхуванням: CIF і CIP.
Відповідно до них продавець зобов`язаний забезпечити страхування на користь покупця. В інших випадках сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
Термінами CIF і CIP дійсно передбачено обов`язок продавця за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття. Мінімальне страхування повинне покривати ціну договору купівлі-продажу плюс 10 відсотків (тобто 110 %) і бути обумовленим у валюті договору купівлі-продажу.
Проте, у даному випадку за зовнішньоекономічним договором (контрактом) №3857-NY/CN від 06.11.2023 року товар постачався на умовах FOB.
Відповідно до пунктів А.3. та Б.3. «Договори перевезення та страхування» терміну поставки FOB як у Продавця та і Покупця відсутні зобов`язання щодо укладення договорів страхування.
Отже, при поставці товару на умовах FOB сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» у добровільному порядку здійснило страхування товару, що підтверджується заявою на страхування окремого перевезення вантажу.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи відповідача, що згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%), є хибним.
Щодо умови оплати (не надання банківських платіжних документів), суд виходить з наступного.
Верховним Судом при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості (у справах №815/2731/18 від 16.07.2020 року, №1140/3242/18 від 23.07.2019 року) неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.
У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
З урахуванням правових висновків, відповідач взагалі не повинен був звертати увагу на умови оплати, оскільки незалежно від того, яка встановлена відстрочка платежу, від якого моменту рахується, або яка встановлена попередня оплата, відповідні суми повинні бути включені до митної вартості, що відповідно до матеріалів справи, було зроблено декларантом.
Доказами, що підтверджують вартість товару, які подавалися під час митного оформлення ТОВ «ATБ-Маркет» є:
- Сертифікат якості (Certificate of quality) від 12.06.2024 року №Б/Н;
- Pахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 12.06.2024 року №40372868;
- Коносамент (Bill of lading) від 25.06.2024 року №ZJSM24060362;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) від 13.09.2024 року №А №719659;
- Декларація про походження товару (Declaration of origin) від 12.06.2024 №40372868;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 06.11.2023 Л 3857-NY/CN та інші документи, які зазначені у графі 44 МД.
17 вересня 2024 року декларантом ТОВ «ATБ-Mаркет» додатково надано документи: прайс-лист, комерційну пропозицію, копію митної декларації країни відправлення без перекладу на українську мову та swift - копії платіжного документу (SWIFT) № Б/Н.
Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" надано всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, які необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.
Натомість, всупереч частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Умовами частини 2 статті 57 Митного кодексу України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 Митного кодексу України).
Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд зазначає, що досліджені судом первинні документи, а також враховуючи додатково подані позивачем до митного органу документи, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості Одеською митницею не доведена.
Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення митного органу є необґрунтованим, висновки відповідача базуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.
З урахуванням наведеного вище, рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці №UA500500/2024/0004479/2 від 18.09.2024 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000969 від 18.09.2024 року є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет».
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.
Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами 1-7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження наданих послуг адвокатом до суду надано:
- копію довіреності №01/01/24-В від 012024 року;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4153 від 26 лютого 2019 року на ім`я Вітович Олексій Якович;
- копію договору про надання професійної правничої допомоги №08/02-19/1 від 08 лютого 2019 року;
- копію протоколу №22/01/25 про виконання робіт (наданих послуг) АО "Альянс";
- копію платіжної інструкції АТ "Райффайзен Банк" на АО "Альянс" №408500 від 06.01.2025 року на суму 1 000 000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечувала проти задоволення клопотання про стягнення судових витрат в розмірі 15 000,00 грн., зазначивши наступне.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненню тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Аналіз Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дозволяє дійти висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути підтверджені:
- договором про надання правової допомоги;
- документами, які підтверджують їх фактичне надання (зокрема, актами наданих послуг тощо), які повинні мати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;
- документами, які підтверджують оплату послуг адвоката.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2025 року 3 028 гривень.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено в 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 8 000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня 48 гривень.
Таким чином, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12 350 грн. становить 4,08 прожиткових мінімумів на працездатних осіб, або 1,54 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 257, 29 годин роботи.
У той же час, представник відповідача вважає, що в даному випадку не можна вважати, що при встановленні заявленого позивачем розміру гонорару була врахована складність справи та інші істотні обставини.
Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12 350 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/0004479/2 від 18.09.2024 року Одеської митниці та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000969 від 18.09.2024 року Одеської митниці.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник