Справа № 640/12947/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними дій відповідача, що призвели до недбалого, поверхневого, з порушенням вимог законодавства розгляду скарги від 19.02.2021 та зобов`язання відповідача переглянути скаргу позивача відповідно до вимог Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" № 1540-VIII.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.02.2021 позивач звернувся із письмовою заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо перевірки дотримання вимог законодавства у сфері житлово-комунальних послуг з боку Комунального підприємства виконавчого органу Київради КП "Київтеплоенерго", зокрема, стосовно проведення нарахувань позивачу за послугу з централізованого постачання гарячої води. Скарга подана у зв`язку з тим, що позивач письмово та офіційно у 2020 році відмовився від отримання послуг з гарячого водопостачання. Однак КП "Київтеплоенерго" нараховує позивачу щомісячно плату за постачання гарячої води та формує штучну заборгованість. При цьому, раніше встановлений лічильник гарячої води був опломбований належним чином, що підтверджується актом та паспортом. Відповідно до листа КП "Київтеплоенерго" від 07.07.2020 вих. № 30/31217599 за адресою позивача (м. Київ, бульвар Вацлава Гавела 40-Б, квартира 16) з червня 2020 року у програмному комплексі підприємства знято ознаку наявності квартирного засобу обліку гарячої води у зв`язку з розпломбуванням зазначеного засобу обліку для встановлення запірної арматури. Однак, як свідчать рахунки - повідомлення за 2021 рік КП "Київтеплоенерго" продовжує нараховувати позивачу плату за постачання гарячої води, виходячи з діючого тарифу 97,86 грн. за куб. м. Неодноразові звернення до КП "Київтеплоенерго", претензії на адресу вказаного підприємства щодо ненарахування плати за гаряче водопостачання по суті не розглядаються, а надавачем комунальних послуг нараховується плата за постачання гарячої води та формується штучний борг. Однак, на скаргу на адресу відповідача позивач отримав відповідь від 26.03.2021 № 2977/18.4.3/9-21, зі змісту якої випливає, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг самоусунулась від контролю за діяльністю підприємств, які надають комунальні послуги та здійснюють нарахування за послуги з постачання гарячої води.
Позивачем в позовній заяві визначено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів та Київську міську державну адміністрацію в якості третіх осіб.
23.06.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив відповідача, відповідно до якого зазначено, що за результатом розгляду звернення позивача від 19.02.2021 (вхід. від 24.02.2020 № Т-3166/21) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листом від 26.03.2021 № 2977/18.4.3/9-21 в межах компетенції, по суті та в строк визначений законодавством надала позивачу відповідь щодо порушених у зверненні питань. Звернення розглянуто об`єктивно, всебічно і вчасно, відповідно до Конституції України, Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Закону України "Про звернення громадян". Зазначено, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема послуги з постачання гарячої води, врегульовано положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який введений в дію у повному обсязі з 01.05.2019. Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" надання комунальної послуги з постачання гарячої води не належить до ліцензованого виду діяльності. Таким чином, поняття "теплова енергія" і "комунальна послуга з постачання гарячої води" необхідно розмежовувати, оскільки вони не є тотожними, з огляду на те, що виробництво, транспортування та постачання теплової енергії це ліцензовані види господарської діяльності, а надання комунальної послуги є іншим видом господарської діяльності, який не підлягає ліцензуванню. Тому у відповідача відсутні повноваження щодо здійснення заходів контролю стосовно КП "Київтеплоенерго" в частині надання та нарахування плати за комунальну послугу з постачання гарячої води, як виду господарської діяльності, що не підлягає ліцензуванню. Водночас, з урахуванням положень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, затвердженими постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308 КП "Київтеплоенерго" є ліцензіатом Київської міської державної адміністрації з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії. Статут КП "Київтеплоенерго" затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.05.2016 № 323. Зазначено, що відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Держпродспоживслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема, у сферах метрологічного нагляду та державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. За результатом розгляду звернення відповідач повідомив позивача про те, що вирішення порушених у звернені питань належить до компетенції Київської міської державної адміністрації та Держпродспоживслужби. Зазначено, що відповідач не може та не має повноважень проводити перевірку КП "Київтеплокомуненерго" в частині дотримання вимог законодавства при нарахуванні плати за послугу з постачання гарячої води, та інших дій, які позивач просить зобов`язати суд вчинити відповідачем. Разом із тим позивач обрав помилковий спосіб захисту власних прав та інтересів, оскільки у вирішенні питання, зазначеного у скарзі позивача слід звертатися до Держпродспоживслужби та Київської міської державної адміністрації (а.с. 22-26).
30.06.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла відповідь позивача на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з запереченнями відповідача щодо відсутності у відповідача повноважень щодо здійснення заходів контролю стосовно КП "Київтеплоенерго" в частині надання послуги та нарахування плати за комунальну послугу, як виду господарської діяльності, що не підлягає ліцензуванню, просить позов задовольнити. Посилаючись на приписи ст. 2, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", п. 3 ч. 1 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 4, ст. 6 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" позивач аргументує свої доводи про те, що відповідач має законодавчо встановленні повноваження щодо розгляду звернення позивача. Зазначено, що на підставі обґрунтованого звернення позивача про порушення суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, його законних прав, відповідач повинен провести позапланову виїзну перевірку або позапланову невиїзну перевірку (п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 19 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг") зі складанням відповідного акту про порушення. Будь-яких дій для розгляду звернення від 19.02.2021 відповідач в межах повноважень не вчинив, усунувшись від виконання своїх обов`язків, що і є причиною звернення позивача до суду. Водночас мотивує, що за результатом розгляду звернення позивача відповідачем порушено приписи ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", щодо направлення звернення позивача в термін не більше п`яти днів за належністю до Держпродспоживслужби та Київської міської державної адміністрації, та повідомлення позивача про таке направлення. Також зазначено, що відповідно до положень ст. 21 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Регулятор розглядає скарги споживачів відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та вирішує спори, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послу у порядку, затвердженому Регулятором, а прийняте рішення може бути оскаржено до суду. Відмова у розгляді звернення також може бути оскаржене до суду відповідно до ст. 5 КАС України (а.с. 31-33).
12.07.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, відповідно до якого відповідач не погоджується з доводами позивача, просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, в свою чергу зазначає, що Регулятор діяв в межах компетенції та повноважень, з дотриманням норм чинного законодавства України, обґрунтовано, законно, при цьому права позивача порушені не були. Зазначає, що звернення позивача розглянуто об`єктивно, всебічно і вчасно, відповідно до Конституції України, Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Закону України "Про звернення громадян" (а.с.35-38).
19.07.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло пояснення позивача на заперечення відповідача на відповідь на відзив, відповідно до якого позивач заперечує доводи відповідача, просить позов задовольнити (а.с. 43, 44).
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, судові справи передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
07.03.2025 дана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 дану справу прийнято до провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов. (а.с. 48, 49).
02.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив відповідача. Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з обґрунтувань, що також викладені у відзиві від 23.06.2021 та зазначені вище (а.с. 22-26, 51-54).
04.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла відповідь представника позивача на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з аргументами відповідача (а.с.76-78).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг з заявою від 19.02.2021, в якій просив провести перевірку КП "Київтеплоенерго" на предмет законності дій підприємства щодо умисного створення фіктивної заборгованості нарахування оплати за послуги, які не надаються, зобов`язати КП "Київтеплоенерго" провести перерахунки. Зазначено, що відповідно до рахунку повідомлення на оплату комунальних послуг станом на 01.01.2021 оплата послуг за гаряче водопостачання нараховується за адресою м. Київ, бульвар Вацлава Гавела 40-Б, кв. 16, незважаючи на те, що позивач письмово відмовився від отримання послуг з гарячого водопостачання та відповідно до листа КП "Київтеплоенерго" від 07.07.2020 вих. № 30/3/217599 за вказаною адресою з червня 2020 року у програмному комплексі підприємства знято ознаку наявності квартирного засобу обліку гарячої води у зв`язку з розпломбуванням зазначеного засобу обліку для встановлення запірної арматури. Неодноразові звернення та претензії до КП "Київтеплоенерго" не дали позитивного результату. Підприємство формує фіктивний борг за послугу з постачання гарячої води. Відповідно до заяви позивача від 14.11.2019, направленої рекомендованим листом з описом поштового відправлення, позивачем пред`явлено вимогу про здійснення перерахунку спожитої гарячої води. Вказана заява КП "Київтеплоенерго" проігнорована. Претензія позивача від 16.06.2020 на адресу КП "Київтеплоенерго" щодо свавільного нарахування плати за постачання гарячої води за середніми показниками, а не за даними засобу обліку гарячої води також проігнорована. Станом на час звернення позивач не користується послугами КП "Київтеплоенерго". Однак, за весь час користування послугами підприємства позивачу нараховувалась плата за середніми показами споживання, а не у відповідності до засобу обліку. Вказане призвело до формування фіктивного боргу, який нараховується і відображується у рахунках-повідомленнях, що надходять на його адресу (а.с.7).
За результатом розгляду заяви позивача від 19.02.2021 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповіддю від 26.03.2021 № 2977/18.4.3/9-21 рекомендувала позивачу для сприяння порушених у зверненні питань звернутися до Київської міської державної адміністрації та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Зазначено, що відповідно до положень Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" НКРЕКП, зокрема контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності, вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов. Згідно з положеннями Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, затвердженими постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308, КП "Київтеплоенерго" є ліцензіатом Київської міської державної адміністрації з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, а тому у НКРЕКП відсутні повноваження щодо здійснення державного регулювання ліцензованої діяльності КП "Київтеплоенерго" (крім виробництва на теплоелектроцентралях). Враховуючи наведене, а також, положення статтей 2, 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", відповідно до яких житлово-комунальні послуги ліцензуванню не підлягають, контроль за діяльністю суб`єктів господарювання, зокрема КП "Київтеплоенерго", в частині надання ним комунальних послуг та здійснення нарахувань за послугу з централізованого постання гарячої води (послугу з постачання гарячої води) не належить до повноважень НКРЕКП. Водночас, відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667 є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с.11, 12).
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" № 1540-VIII.
Згідно статті 1 Закону № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону № 1540-VIII регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері комунальних послуг: діяльності з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).
Частиною 1 статті 3 Закону № 1540-VIII передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання шляхом державного контролю та застосування заходів впливу.
Згідно частини 3 статті 3 Закону № 1540-VIII основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
Частиною 1 статті 5 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом та іншими законодавчими актами України.
Відповідно до статті 16 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, серед інших, належать: ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії або альтернативних джерел енергії), діяльності з виробництва теплової енергії на теплоцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках, транспортування її тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); здійснення загального контролю за додержанням ліцензійних умов; розгляд справ про порушення ліцензійних умов і за результатами розгляду прийняття рішень у межах своїх повноважень; захист прав споживачів.
У відповідності до частини 1 статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів у розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії", законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Згідно частини 1 статті 21 Закону № 1540-VIII Регулятор розглядає скарги споживачів щодо порушення їхніх прав та інтересів суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, або суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів, а також вирішує спори, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, з питань: 1) доступу/приєднання до електричних, теплових та газових мереж, нафто- та продуктопроводів, мереж централізованого водопостачання і водовідведення; 2) дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов; 3) якості товарів і послуг, що надаються споживачам у сферах енергетики та комунальних послуг; 4) інших питань, розгляд яких віднесено законом до компетенції Регулятора.
Відповідно до абзацу третього частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки та який реалізує державну політику, в тому числі, у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.
Реалізація державної політики, зокрема, у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері, здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, визначено серед основних завдань Держпродспоживслужби (підпункти 1, 2 пункту 3 Положення від 02.09.2015 № 667).
Відповідно до підпункту 6 пункту 4 Положення від 02.09.2015 № 667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань: у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів.
Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (пункт 7 Положення від 02.09.2015 № 667).
За наведеним у пунктах 2, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII визначенням житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.
Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону № 2189-VIII).
Норми частини 1 статті 6 Закону № 2189-VIII визначають суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг. Встановлю, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
А за визначенням понять, наведених у статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-XII послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Аналіз вищевикладених положень законодавства дає підстави для висновку, що Держпродспоживслужба та її територіальні органи уповноважені на захист прав споживачів та здійснення відповідно до закону державного нагляду (контроль) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, зокрема, житлово-комунальних послуг.
Суд звертає увагу й на приписи частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V, яка встановлює, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Водночас частина друга цієї ж статті не містить застережень щодо непоширення дії вищезгаданого Закону на правовідносини у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів.
З огляду на вищезазначене, а також те, що за наведеним у законі визначенням виконавець комунальної послуги належить до суб`єктів господарювання, що надають комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, суд констатує, що на спірні у цій справі правовідносини поширює свою дію Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V, у тому числі в частині способу здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів у вигляді позапланових заходів контролю (перевірок), порядку та підстав їх призначення, проведення й оформлення результатів.
Суд відзначає, що законодавство не містить заборон стосовно неможливості здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг щодо ліцензіатів в сфері надання послуг з енергетики, які є виконавцями послуги з теплопостачання на підставі відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 жовтня 2023 року у справі № 160/8898/22.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене у спірних правовідносинах Держпродспоживслужба має право перевіряти якість, повноту та обсяг надання послуг з метою виявлення та усунення відповідних порушень, захисту прав споживача щодо надання та нарахування плати за комунальну послугу з постачання гарячої води.
Отже, у справі, яка розглядається, правовідносини виникли у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, тому у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відсутні повноваження щодо проведення перевірки КП "Київтеплоенерго" на предмет законності дій підприємства щодо нарахування оплати за послуги з гарячого водопостачання, встановлення заборгованості.
Крім наведеного, суд зазначає, що відповідно до статті 16-1 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій при регулюванні діяльності у сфері теплопостачання належать: ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що не перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); здійснення відповідно до своєї компетенції контролю за додержанням ліцензійних умов.
Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 № 308, обласні та Київська міська державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо суб`єкт господарювання: провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії) на виробничих об`єктах, що розташовані на території відповідної області України (території міста Київ) (пункт 1.6).
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Згідно з п. 2.2.1 Статуту КП "Київтеплоенерго" від 13.05.2016 № 323 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.06.2019 № 1160) предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії. Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".
Згідно статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Підпунктами 2 та 3 пункту "б" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарств, а також здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів.
Враховуючи вищенаведене, вирішення порушених у заяві позивача від 19.02.2021 питань щодо проведення перевірки КП "Київтеплоенерго" на предмет законності дій підприємства щодо умисного створення фіктивної заборгованості нарахування оплати за послуги, які не надаються, зобов`язати КП "Київтеплоенерго" провести перерахунки належить до компетенції Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Київської міської державної адміністрації.
Згідно частини 2 статті 21 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" № 1540-VIII Регулятор розглядає скарги споживачів відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Вирішення спорів, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів, а також між суб`єктами управління об`єктами державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування та/або зберігання природного газу, передачі електричної енергії оператором системи передачі електричної енергії, оператором газотранспортної системи та/або оператором газосховищ, здійснюється у порядку, затвердженому Регулятором.
Згідно статті 7 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Як встановлено, за результатом розгляду заяви позивача від 19.02.2021 (а.с.7) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповіддю від 26.03.2021 № 2977/18.4.3/9-21 рекомендувала позивачу для сприяння порушених у зверненні питань звернутися до Київської міської державної адміністрації та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с.11, 12).
Враховуючи приписи частини 2 статті 21 Закону № 1540-VIII, статті 7 Закону № 393/96-ВР, оскільки питання, порушені в заяві позивача від 19.02.2021 не входять до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідач протиправно не пересилав заяву позивача від 19.02.2021 за належністю в термін не більше п`яти днів, з повідомленням про таке направлення позивача.
Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, слід визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо недотримання приписів статті 7 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР в частині нездійснення пересилання заяви позивача від 19.02.2021 за належністю в термін не більше п`яти днів, з повідомленням про таке направлення заявника та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2021 з врахуванням приписів статті 7 Закону № 393/96-ВР та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 300,00 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо недотримання приписів статті 7 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР в частині нездійснення пересилання заяви ОСОБА_1 від 19.02.2021 за належністю в термін не більше п`яти днів, з повідомленням про таке направлення заявника.
Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2021 з врахуванням приписів статті 7 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.