Справа № 380/23117/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 рокусправа № 380/23117/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог військової частини НОМЕР_2 , про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог військової частини № НОМЕР_2 (далі також третя особа), у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п.«г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про задоволення рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2024 ОСОБА_1 у встановленому порядку звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Частиною 12 вказаної статті передбачено таку підставу для звільнення з військової служби, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Підставами для подання вказаного рапорту стало те, що батько позивача є особою з інвалідністю 2 групи та потребує постійного догляду. До рапорту було додано копії документів згідно переліку зазначеного у рапорті. В подальшому на адресу представника ОСОБА_1 адвоката Кулака І.О. надійшла відповідь на адвокатський запит командира військової частини НОМЕР_1 лист - адресований командиру військової частини НОМЕР_2 , згідно якого вбачається, що рапорт ОСОБА_1 та клопотання командира військової частини НОМЕР_2 залишено без реалізації через те, що вказана правова підстава, а саме п.п. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу» втратив чинність 18.05.2024 через внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу» Законом України від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Позивач не погоджується з такою формальною відмовою, відтак, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 18.11.2024 суддя залишила позовну заяву без руху. У встановлений в ухвалі строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 25.11.2024 суддя відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву (вх. № 91448 від 11.12.2024), де зазначає, що за результатами вивчення клопотання командира військової частини НОМЕР_2 та доданого до нього рапорту з додатками військова частина не погодила задоволення вказаного клопотання у зв`язку із неправильним зазначенням правової підстави на звільнення, яка діяла до набрання чинності 18.05.2024 Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким було внесено зміни, зокрема, до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відмову у погодженні клопотання командира військової частини НОМЕР_2 підготовлено військовою частиною НОМЕР_1 та 28.09.2024 направлено засобами електронного документообігу Збройних Сил України до військової частини НОМЕР_2 для відома та ознайомлення ОСОБА_1 із причинами відмови у задоволенні рапорту на звільнення. У зв`язку із вказанням у рапорті ОСОБА_1 підстави, яка з 18.05.2024 відсутня у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу», подальший розгляд, оцінка документів та наповнення їх неможливе у зв`язку із відсутністю самої підстави для звільнення та оцінки необхідних документів для її підтвердження. Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» у абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 (у редакції до 18.05.2024) визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Відтак, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні обґрунтовані клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що cолдат ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді стрільця - помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , яка є складовою частиною НОМЕР_3 бригади ТРО та має назву військова частина НОМЕР_1 .

21.08.2024 ОСОБА_1 у встановленому порядку звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Підставами для подання вказаного рапорту стало те, що батько позивача є особою з інвалідністю 2 групи та потребує постійного догляду.

До рапорту було додано копії документів згідно переліку зазначеного у рапорті.

27.09.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із запитом про надання відповіді про результати розгляду поданого рапорту.

Відповіді на вказаний запит отримано не було.

У зв`язку із нерозглядом поданого рапорту 18.10.2024 ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Львівського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

04.11.2024 ухвалою суду у справі №380/21462/24 відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду без виклику сторін. В подальшому на адресу представника ОСОБА_1 адвоката Кулака І.О. - надійшов в якості відповіді на адвокатський запит від командира військової частини НОМЕР_1 лист, адресований командиру військової частини НОМЕР_2 , згідно якого вбачається, що рапорт ОСОБА_1 та клопотання командира військової частини НОМЕР_2 залишено без реалізації через те, що вказана правова підстава, а саме п.п. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу» втратив чинність 18.05.2024 через внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу» Законом України від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Вважаючи відмову відповідача щодо задоволення рапорту протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4-6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Суд встановив, що позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Водночас підстави звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

За змістом п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній до 18.05.2024) під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Водночас, з 18.05.2024 набрала чинності нова редакція вказаної норми, відповідно до якої контракт під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відносини щодо проходження в Україні військової служби регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до ч. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за батьком, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, видану міжрайонною спеціалізованою офтальмологічною МСЕК 07.06.2023 серія 12 ААВ №744641 ОСОБА_2 .

Суд встановив, що 21.08.2024 ОСОБА_1 у встановленому порядку звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідач за результатами розгляду рапорту від 21.08.2024 надав позивачу відповідь, оформлену листом № 1491/4454 від 13.10.2024, у якому вказав, що у військовій частині НОМЕР_1 розглянуто клопотання від 22.08.2024 № 1491/3834 щодо звільнення солдата ОСОБА_1 , стрільця - помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України, з військової служби, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, у запас за п.п. "г" - через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками, своїми чи дружини (чоловіка), які, за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, потребують постійного догляду. Вищезазначена правова підстава втратила чинність 18.05.2024 через внесення змін до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку".

Жодних інших аргументів та підстав щодо розгляду рапорту позивача від 21.08.2024 по суті відповідач у вказаному листі не навів.

Зважаючи на викладене, суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві, відповідно до яких, до вказаного рапорту не було додано усіх документів, що передбачені п. 233 Положення № 1153/2008, оскільки вказані твердження не були підставою для прийняття оскарженої відмови у задоволенні рапорту, а тому виходять за межі судового розгляду.

Додатково суд наголошує, що самовільне залишення військової частини позивачем 11.11.2024, як зазначає відповідач, не пов`язане з предметом позову у справі, а відтак не враховується судом при винесенні рішення.

Щодо зазначених тверджень відповідача щодо втратою чинності правовою підставою для звільнення позивача з військової служби 18.05.2024 через внесення змін до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", то суд зазначає наступне.

Суд враховує, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми ст. 26 Закону №2232 містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.

Згідно з п. 2 розділу II Прикінцеві положення Закону 2169-ІХ зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що за змістом п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній до 18.05.2024) під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Водночас, з 18.05.2024 набрала чинності нова редакція вказаної норми, відповідно до якої контракт під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Суд наголошує на тому, що зміни до ст. 26 Закону № 2232-ХІІ набули чинності 18.05.2024, водночас при розгляді рапорту позивача відповідач прийшов до помилкового висновку щодо правова підстава для звільнення позивача з військової служби втратила чинність 18.05.2024, оскільки Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" перелік сімейних обставин та інших поважних причин було перенесено законодавцем в ч. 12 ст. 26 Закону, залишивши п.п. «г» п. 2 як бланкетну (відсильну), що направляє до ч. 12 ст. 26 вказаного Закону.

Таким чином, законодавець здійснив зміни щодо організації правових норм в межах Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", проте вказане не мало результатом втрату чинності правовою підставою для звільнення позивача з військової служби, яка фактично є законодавчо встановленим правом військовослужбовця на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

Суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України „Про внесення змін до Конституції України від 08.12.2004 № 2222IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30.09.2010 № 20-рп/2010 підставою для втрати чинності законом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, визнання закону, його окремих положень такими, що втратили чинність, єдиним органом законодавчої влади Верховною Радою України, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні Конституційним Судом України.

Внесення змін до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" не мало наслідком втрату чинності законом у цілому або його окремими положеннями, а також їх не було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Отже, при розгляді рапорту позивача відповідач не здійснив вказаний розгляд належним чином та не прийняв обґрунтоване рішення.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», викладене в листі № 1491/4454 від 13.10.2024.

У зв`язку з цим, суд з метою ефективного захисту порушеного права позивача зобов`язує відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням висновків суду у цій справі.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо судового збору, то судові витрати в цій справі не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, а докази понесення інших судових витрат сторони не подали.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», викладене в листі № 1491/4454 від 13.10.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти одне з передбачених чинним законодавством рішень про відмову або про задоволення рапорта, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати в цій справі не розподіляються.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.04.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна