Справа № 400/11878/24
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 р. № 400/11878/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бульби Н.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
провизнання протиправним та скасування рішення від 13.11.2024 №74 та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.11.2024 № 74 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно переглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 06.11.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 08.10.1990 до 25.02.1991, до пільгового стажу за Списком № 2 з 26.02.1991 до 31.12.1997 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 06.11.2024 на підставі п."б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що Головним управлінням ПФУ у Миколаївській області прийнято рiшення вiд 13.11.2024 про вiдмову їй в призначеннi пенсiї за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Не зараховано до стажу перiоди роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 08.10.1990 до 25.02.1991, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу. До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 26.02.1991 до 31.12.1997. Довідку, що підтверджує пільговий характер, не надано.

Ухвалою від 20.12.2024 суд відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС України.

Відповідач надіслав відзив, заперечує проти задоволення позову. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, відсутністю необхідного пільгового стажу. Основним законом у сфері пенсійного забезпечення є Закон № 1058. Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Згідно із даними паспорта громадянина України на ім`я Позивача, її вік станом на день подання заяви про призначення пенсії становив повних 52 роки, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Щодо посилання позивачки на те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 13 Закону № 1788 зазначає, що відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Відтак, положення Закону № 1788 в частині визначення права та призначення пенсії за віком пільгових умовах застосуванню не підлягають. Крім того, довідку, що підтверджує пільговий характер роботи, позивачем не надано.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

06.11.2024 позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до територіальних органів Пенсійного фонду України.

Рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 13.11.2024 № 74 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці. До страхового стажу не зараховано перiоди роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 08.10.1990 до 25.02.1991, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу. До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 26.02.1991 по 31.12.1997. Довідку, підтверджуючу пільговий характер, не надано.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивачка звернулась до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

В цій справі спірним є досягнення віку позивачкою, з якого вона матиме право на призначення пенсії на пільгових умовах: 50 років чи 55 років.

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, який на думку відповідачів підлягає застосуванню у даних правовідносинах, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із змінами, внесеними № 213-VIII від 02.03.2015 працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Водночас, рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.20 р. статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.20 р.

У спірних правовідносинах слід враховувати, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (стаття 152 Конституції України).

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.20 р. стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 р. за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.15 р. за № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.20 р. встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 р. за № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.15 р. за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, зокрема:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, у статті 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом № 213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "б" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

З урахуванням викладеного, зважаючи на правове врегулювання спірних правовідносин, яке визначено рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, позивачка набула право на пенсію за віком на пільгових умовах з 50 років.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки з 08.10.1990 по 25.02.1991, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 міститься запис, зокрема 3, 4) з 08.10.1990 до 26.02.1991 працювала збирачем шкіргалантерейних виробів по 4 розряду цеху з виробництва чемоданів Сєвєродонецького виробничого об`єднання "Азот".

Отже, записами у трудовій книжці позивачки підтверджується спірний період її роботи.

Посилання відповідача на те, що спірний період роботи позивачки не зарахований до страхового стажу, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу, суд не може брати до уваги при ухваленні рішення.

Вказаний висновок відповідача є безпідставним, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання та записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивачка у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 26.02.1991 по 31.12.1997, суд зазначає, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 № 4-6 підтверджується, що у спірний період ОСОБА_1 працювала у Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот". До того ж, після запису № 5 зазначено, що за результатами атестації робочих місць підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2.

Крім того, підприємство, де позивачка працювала: Сєвєродонецьке виробниче об`єднання "Азот" знаходиться у м. Сєвєродонецьк, Луганська область, яке віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому немає можливості надати інші документи, які підтвердять пільговий стаж позивача.

Враховуючи викладене, період роботи позивачки з 26.02.1991 по 31.12.1997 відповідачем протиправно не було зараховано до її пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своїх дій, що є підставою для задоволення позову.

Позивачка надала квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.11.2024 № 74 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) період роботи на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні "Азот" з 08.10.1990 по 25.02.1991 і до пільгового стажу період її роботи з 26.02.1991 по 31.12.1997 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.11.2024, з урахуванням висновків суду.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн двадцять коп) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10.04.2024.

Суддя Н.О. Бульба