Справа № 580/1403/25
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року справа № 580/1403/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом адвоката Ярмольчука В.С. від імені ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

10.02.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Ярмольчука В.С. від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту молодшого сержанта - старшого механіка-водія танкової роти танкового батальйону - позивача про звільнення з військової служби відповідно до підп. «г» п.2 ч.4, абз.5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язання відповідача розглянути його рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) та звільнити його з військової служби відповідно до підп. «г» п.2 ч.4, абз.5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Додатково просили судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи зазначили, що проходить військову службу у відповідача. Позивач неодноразово звертався з рапортами та відповідним пакетом документів про звільнення з військової служби. Однак відповідач останній рапорт позивача не розглянув. Вважає, що така бездіяльність суперечить норма чинного законодавства.

Ухвалою від 17.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а розгляд справи вирішив здійснювати правилами спрощеного провадження.

25.03.2025 суд постановив ухвалу про часткове задоволення клопотання адвоката позивача та зобов`язав відповідача в строк, тривалістю п`ять днів з дня отримання копії ухвали, надати суду завірені належним чином копії: рішення, прийнятого за результатами розгляду рапорту позивача, наказу про його звільнення з військової служби молодшого сержанта-старшого механіка-водія танкової роти танкового батальйону в/ч НОМЕР_4 - від 08.11.2024 відповідно до підп. «г» п.2 ч.4, абз.5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

26.03.2025 надійшов відзив відповідача з проханням у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що отримав вказаний рапорт позивача 17.11.2024, розглянув його та прийняв позитивне рішення щодо його звільнення, про що повідомив позивача листом від 26.11.2024 №03/11 та від 09.02.2025 №03/1501 у відповідь на адвокатський запит. Водночас згідно з наказом командира відповідача №267 від 22.09.2024 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Того ж дня на виконання вимог ухвали відповідач надав заяву, в якій повідомив, що позивач відповідно до наказу від 22.09.2024 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, та виведений у розпорядження командира відповідача, а наказ про його звільнення не приймався.

Дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України. Наказом від 22.09.2023 №272 його призвано на військову службу за мобілізацією, призначено на посаду старшого механіка-водія 2 танкової роти танкового батальйону відповідача.

У його військовому квитку серії НОМЕР_5 наявний запис від 22.09.2023 про проходження військової служби у відповідача та запис про припинення такої служби відсутній. Посвідченням серії НОМЕР_6 від 23.08.2024, виданим управлінням персоналу Військової частини НОМЕР_7 , підтверджується наявність у нього пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Наданими копіями свідоцтв про народження підтверджується наявність у позивача трьох дітей, які народилися 11.10.2009, 08.11.2023, 28.04.2024. Згідно з заочним рішенням та нотаріально посвідченими договорами позивач має зобов`язання зі сплати аліментів на цих дітей.

Позивач неодноразово звертався до відповідача рапортами (вих.від 18.09.2024, 24.09.2024, 08.11.2024) про його звільнення з військової служби Збройних Сил України відповідно до підп. «г» п.2 ч.4, ч.12, ст.26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", обґрунтовуючи необхідністю утримання трьох дітей віком до 18років за відсутності заборгованості з виплати аліментів.

Листами на запити позивача та його адвоката відповідач направив наступні відповіді:

від 27.09.2024 №03/1036 з проханням надати довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму платежів за три місяці, щодо ОСОБА_2 ;

від 21.10.2024 №03/1112 - прохання усунути неточності у відомостях про дітей (вказано про дочку, а надано свідоцтво про народження сина);

від 15.11.2024 №03/1180 про направлення на рапорт відповідей листами від 27.09.2024 №03/1036, від 21.10.2024 №03/1112;

від 26.11.2024 №03/1211 про неточності у поданих рапортах з відомостями про дітей (вказано про дочку, а надано свідоцтво про народження сина) та необхідність подання довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму платежів за три місяці, щодо ОСОБА_2 . Крім того про третій поданий рапорт позивача від 11.11.2024 та пояснення відповідача, що оскільки позивач самовільно залишив місце служби, військова служба призупинена та відповідач не має права приймати рішення щодо його звільнення. Рекомендовано повернутися на місце проходження служби і пройти процедуру звільнення, як вимагає чинне законодавство України;

від 09.02.2025 №03/1501 з проханням до адвоката повідомити довірителю, що його рапорт про звільнення розглянутий, та посприяти у поверненню його до відповідача для проходження процедури звільнення.

Водночас, як свідчать Матеріали службового розслідування відповідача, у вказаному проміжку часу відповідач видав наказ від 06.10.2024 №4068 про початок службового розслідування на підставі рапорту командира танкового батальйону відповідача за фактом самовільного залишення позивачем військової служби, яке завершене на підставі наказу від 17.10.2024 №3541. Про його результати складений Акт, у висновку якого на підставі зібраних пояснень військовослужбовців зафіксовано самовільне залишення позивачем з 22.09.2024 військової служби під час її несення в населеному пункті АДРЕСА_3 . Наказом відповідача від 22.09.2024 №267 підтверджено визнання позивача таким, що самовільно залишив військову службу, про що відповідну Доповідь від 25.09.2024 відповідач передав засобами «СЕДО-М» у ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та командиру військової частини НОМЕР_7 .

Не отримавши наказу про своє звільнення, позивач звернувся до суду позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини виникли в період воєнного стану в України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 та чинним.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.5 ст.1 вказаного Закону від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Закінченням проходження військової служби відповідно до ч.3 ст.24 Закону вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частина 4 ст.24 Закону №2232-XII приписує, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

З приводу доводів відповідача щодо самовільного залишення військової служби позивач суд урахував відсутність доказів протиправності вказаного службового розслідування та скасування відповідного наказу. У цьому контексті приписи ч.2 ст.24 Закону №2232-XII встановлюють, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Однак станом на дату розгляду справи судом обвинувального вироку щодо позивача не ухвалено. Дії щодо встановлення факту самовільного залишення позивачем військової служби відповідач розпочав після отримання від нього рапортів про його звільнення та до часу їх вирішення по суті. Такий факт установлений щодо дати, яка є пізнішою датою першого рапорту про звільнення позивача. Тому суд урахував додатково наступні вимоги закону.

Відповідно до норм ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

Згідно з вимогами п.2 ч.4 вказаної статті під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Встановлені обставини свідчать, що позивач повідомив відповідачу про небажання продовжувати військову службу та прохання звільнити за вказаним підпунктом «г». За норма відсилає до приписів ч.12 цієї ж статті. Зокрема, під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Отже, за вказаною позивачем підставою для його звільнення він мав подати документи щодо наявності на його утриманні неповнолітніх трьох власних дітей та докази відсутності заборгованості щодо сплати аліментів.

Посилання відповідача на те, що у рапорті була неточність з приводу статі дитини, не вважається суттєвою перешкодою розгляду рапорту, оскільки отримані ним свідоцтва про народження дітей давали достовірну та повну інформацію про це. Водночас обґрунтовано зауважив позивачу на необхідності надати відомості про згадану вище довідку, позаяк саме з неї він мав би можливість переконатися у відсутності заборгованості позивача та, відповідно, підтвердити реальність фактів утримання всіх трьох дітей позивачем. Надання такого доказу позивачем не підтверджено.

Тому суд також урахував ч.7 ст. 26 Закону №2232-XII, відповідно до якої звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Зокрема, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

У пункті 4 вказаного Положення вказано, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до приписів його пунктів 6-7 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Звільнення з військової служби регламентоване пунктами розділу XII Положення. Зокрема, відповідно до п.233 Порядку військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Згідно з п.234 Порядку перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обгрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.

Розрахунок вислуги років військовослужбовців, які звільняються з військової служби через службову невідповідність, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, здійснює територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, де вони перебувають на військовому обліку, який надсилає розрахунок вислуги років для затвердження в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Тобто, для процедури звільнення військовослужбовця його присутність обґрунтована та викликана необхідністю виконання вказаним норм права. То ж в цій частині відповідач обґрунтовано пропонував позивачу прибути.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби відповідно до вимог п.241 Порядку оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з вимогами п.12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, затверджений додатком 19 до Інструкції про організацію виконання цього Положення затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454. Так, відповідно до п.5 -через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме для військовослужбовцем, який має трьох і більше дітей віком до 18 років,- копія свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства (материнства) особи або рішення суду про встановлення факту батьківства (материнства) особи (підп.12);

Оскільки аркуш співбесіди не складено, обчислення вислуги з позивачем не проведено і такі дії за його особистою відсутності відповідач не мав права проводити, враховуючи обставини та вимоги закону, вказані вище, оскаржувана бездіяльність відповідача відповідає закону та є правомірною. До дати отримання всіх документів та проведення за участю військовозобов`язаного вказаних вище заходів обов`язок прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за вказаними ним підставами - у відповідача не виник.

Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для розподілу судових витрат згідно з вимогами ст.ст.132-139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог адвоката Ярмольчука В.С. від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду рапорту молодшого сержанта - старшого механіка-водія танкової роти танкового батальйону - позивача про звільнення з військової служби відповідно до підп. «г» п.2 ч.4, абз.5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язання відповідача розглянути його рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) та звільнити його з військової служби відповідно до підп. «г» п.2 ч.4, абз.5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 10.04.2025.