Справа № 160/26226/24
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 квітня 2025 року

м. Київ

справа №160/26226/24

адміністративне провадження № К/990/14235/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 160/26226/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А., яка виявилася у нездійсненні виклику сторін у судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 09 лютого 2024 року;

- визнати неправомірними дії секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А. щодо здійснення виклику позивача у судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 12 березня 2024 року, шляхом надіслання йому sms-повістки, незважаючи на відсутність у матеріалах справи його заяви про здійснення виклику до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та / або її окремої підсистеми (модуля) під час розгляду скарги від 02 лютого 2024 року;

- визнати неправомірними дії секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А. щодо здійснення виклику позивача у судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 11 квітня 2024 року, шляхом надіслання йому sms-повістки, незважаючи на відсутність у матеріалах справи його заяви про здійснення виклику до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та / або її окремої підсистеми (модуля) під час розгляду скарги від 02 лютого 2024 року;

- визнати неправомірними дії керівника апарату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Неклеси Олександра, які виявилися у зазначенні у відповіді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року № 175/1762/24/87/2024 недостовірної інформації про те, що про судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 12 березня 2024 року, позивач був повідомлений sms-повісткою;

- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яка виявилася у тому, що відповідь на запит позивача на інформацію від 17 квітня 2024 року не була надана (надіслана) у термін 5 робочих днів з дня отримання зазначеного запиту;

- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яка виявилася у тому, що у встановлений чинним законодавством України термін позивачу не було надано відповідь на скаргу від 13 червня 2024 року щодо результатів розгляду питання про притягнення секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А. до відповідальності;

- зобов`язати Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області надати позивачу відповідь на скаргу від 13 червня 2024 року щодо результатів розгляду питання про притягнення секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А. до відповідальності;

- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яка виявилася у тому, що відповідь на запит позивача на інформацію від 04 серпня 2024 року, який було надіслано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 25 серпня 2024 року, не була надана (надіслана) йому у термін, встановлений чинним законодавством України;

- зобов`язати Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області надати позивачу відповідь на запит на інформацію від 04 серпня 2024 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про:

- визнання неправомірною бездіяльності секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А., яка виявилася у нездійсненні виклику сторін у судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 09 лютого 2024 року;

- визнання неправомірними дій секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т. А. щодо здійснення виклику позивача у судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 12 березня 2024 року, шляхом надіслання йому sms-повістки, незважаючи на відсутність у матеріалах справи його заяви про здійснення виклику до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та / або її окремої підсистеми (модуля) під час розгляду скарги від 02 лютого 2024 року;

- визнання неправомірними дій секретаря судового засідання судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 - Коломоєць Т.А. щодо здійснення виклику позивача у судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 11 квітня 2024 року, шляхом надіслання йому sms-повістки, незважаючи на відсутність у матеріалах справи його заяви про здійснення виклику до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та / або її окремої підсистеми (модуля) під час розгляду скарги від 02 лютого 2024 року;

- визнання неправомірними дій керівника апарату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Неклеси Олександра, які виявилися у зазначенні у відповіді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року № 175/1762/24/87/2024 недостовірної інформації про те, що про судове засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/1762/24, призначене на 12 березня 2024 року, позивач був повідомлений sms-повісткою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області щодо надання відповідей на запити від 17 квітня 2024 року та від 04 серпня 2024 року поза межами строку, визначено статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та в цій частині прийнято нову постанову.

Визнано протиправними дії Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області щодо надання відповідей на запити від 17 квітня 2024 року та від 04 серпня 2024 року поза межами строку, визначеного статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року залишено без змін.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

На підставі частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною першою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Крім того, згідно із частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у цій справі є зобов`язання розглянути по суті рапорт позивача про звільнення з лав Збройних Сил України в запас.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , розглянутої в порядку спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.

Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, позивач посилається на підстави встановлені підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відхиляє вказані доводи, оскільки вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Однак, скаржник не навів конкретних фактів наявності значного суспільного інтересу саме до цієї конкретної справи та за таких конкретних обставин.

Також заявником у касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її виняткового значення та суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім того, всупереч вимогам встановленим пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України відповідач не зазначає підставу касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

Отже, вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

На підставі пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 248, 328, 333, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 160/26226/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач СуддіІ.В. Желєзний М.В. Білак В.Е. Мацедонська