Справа № 420/409/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/409/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області від 18.11.2024 року №53 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 4 ч. 1ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику бойових дій, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до п. 4 ч. 1ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за її призначенням, а саме з 11.11.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням 18.11.2024 року №53 відмовлено позивачці в призначені пенсії за віком, як учаснику бойових дій, посилаючись на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на те, що довідка про безпосередню участь особи в бойових діях від 03.06.2019 за №15/2/18/1147 не відповідає Додатку 6 Порядку.

Не зараховано до страхового стажу період служби з 01.07.2000 по 30.06.2005, з 01.07.2008 по 31.12.2014 та з 01.04.2016 по 31.05.2016, оскільки за вказані періоди відсутня інформація про суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

В довідках №179/1/10081 від 09.10.2024 та №Д-938/1013 від 26.09.2024 про нараховані суми грошового забезпечення ім`я та по батькові значаться у скороченій формі.

Позивачка не погоджується із прийняттям вищезазначеного рішення, оскільки вважає, що має право на призначення дострокової пенсії за віком, так як є учасником бойових дій, досягла віку 50 років та має необхідний стаж.

Позивач акцентує увагу на тому, що документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є: 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.

Аналіз положень підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 дозволяє дійти висновку про те, що посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначено як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій.

Такий правий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №340/576/19 та від 17.01.2023 у справі №580/8208/21.

Також вона наголошує на тому, що інформація про проходження позивачем військової служби також підтверджується витягом із послужного списку від 08.11.2024.

Працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, на що неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 17 липня 2019 року (справа №144/669/17), від 20 березня 2019 року (справа №688/947/17).

Відтак, Пенсійним фондом України в Івано-Франківської області при прийнятті оскаржуваного рішення від 18.11.2024 року №53 протиправно не зараховано позивачеві до страхового стажу період з 01.07.2000 по 30.06.2005, з 01.07.2008 по 31.12.2014 та з 01.04.2016 по 31.05.2016 урахуванням положень пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 10.01.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

23.01.2025 року за вхід.№ЕС/7005/25 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ в Одеській області, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймалось рішення по суті заяви Позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви Позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду в Івано-Франківській області.

Крім того, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області позивач не перебуває.

27.01.2025 року за вхід.№7778/25 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в обґрунтування якого зазначено, що страховий стаж Позивача становить 15 років 4 місяці 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період служби з 01.07.2000 по 30.06.2005, з 01.07.2008 по 31.12.2014 та з 01.04.2016 по 31.05.2016, оскільки за вказані періоди відсутня інформація про суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

В довідках №179/1/10081 від 09.10.2024 та №Д-938/1013 від 26.09.2024 про нараховані суми грошового забезпечення ім`я та по батькові значаться у скороченій формі.

Крім того, відповідач стверджує, що належним способом захисту права позивача є зобов`язання Головного управління повторно розглянути заяву щодо призначення пенсії за віком а не зобов`язання призначити таку пенсію.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.11.2024 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення дострокової пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, який уповноважений розглянути подану позивачем заяву від 11.11.2024.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, розглянувши заяву та додані до неї документи, 18.11.2024 прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за №53 у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

В рішенні визначено наступне:

Вік позивача на момент звернення -51 рік 1 місяць 26 днів.

Згідно з наданими документами страховий стаж становить 15 років 4 місяці 22 дні.

Довідка про безпосередню участь особи в бойових діях від 03.06.2019 за №15/2/Ц/1147 не відповідає Додатку 6 Порядку.

Відсутні підстави до страхового стажу зарахувати період служби з 01.07.2000 по 30.06.2005, з 01.07.2008 по 31.12.2014 та з 01.04.2016 по 31.05.2016, оскільки за вказані періоди відсутня інформація про суми грошового забезпечення та сплаченні страхові внески.

В довідках від 09.10.2024 та 26.09.2024 про нараховані суми грошового забезпечення ім`я та по батькові зазначені у скороченій формі.

З матеріалів справи судом також встановлено таке.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.03.2019.

Згідно витягу з послужного списку, ОСОБА_1 на військову службу призвана 20.08.1997 року.

З 21.08.1997 по 22.05.1998 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

З 22.05.1998 по 01.03.1999 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

З 01.03.1999 по 07.11.2000 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

З 07.11.2000 по 01.12.2000 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

З 01.12.2000 по 12.05.2001 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .

З 12.05.2001 по 27.09.2001 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_6 .

З 27.09.2001 по 29.06.2006 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .

З 29.06.2006 по 26.06.2008 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .

З 26.06.2008 по 30.10.2013 проходила військову службу у Центрі контролю безпеки інформації ВМС ЗСУ.

З 30.10.2013 по 29.09.2014 проходила військову службу у Центрі контролю безпеки інформації ВМС ЗСУ.

З 29.09.2014 по 24.10.2017 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_8 .

З 21.10.2017 по 30.09.2021 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_9 .

З 30.09.2021 по 01.10.2021 у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_9 .

З 01.10.2021 по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_9 .

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_9 від 03.06.2019 за №15/2/Ц/1147, ОСОБА_1 дійсно в період з 23.01.2019 по 01.06.2019 брала участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовий контроль не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), яка визначає право громадян України на державне пенсійне забезпечення, передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 16 Закону №1788-XII військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Зазначена норма кореспондується з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), яким встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

В свою чергу, правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) відповідно до статті 5 якого учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Суд звертає увагу, що повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі, й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ, належать органам, які видають Посвідчення учасника бойових дій. Останнє є єдиним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі, і пільгами щодо дострокового призначення пенсії.

До матеріалів справи позивачем долучено копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

При цьому, належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій не є спірним, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку.

Статтею 44 Закону №3551-XII встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

У відповідності підпункту 6 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), для призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією російської федерації:

(абзац тринадцятий підпункту 6 пункту 2.1 розділу II із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2022)

документи про проходження військової служби (служби);

довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією російської федерації;

(абзац п`ятнадцятий підпункту 6 пункту 2.1 розділу II із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2022)

посвідчення учасника бойових дій.

Така редакція підпункту 6 пункту 2.1 Порядку №22-1 діє з 30.12.2022 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/z1556-22), а тому повинна бути застосована до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, позивачем до пенсійного органу надано:

документи про проходження військової служби (служби) Витяг з послужного списку за підписом начальника відділення особового складу та стройового штабу військової частини НОМЕР_9 ;

документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій Довідка від 03.06.2019 №15/2/Ц/1147 про безпосередню участь ОСОБА_1 в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення у період з 23.01.2019 по 01.06.2019;

посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 27.03.2019.

Відтак, на переконання суду, позивачем надано весь перелік документів, які є належними та достатніми.

Поряд з цим, суд вважає твердження відповідача про невідповідність Довідки від 03.06.2019 №15/2/Ц/1147 Додатку 6 Порядку таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах.

Як зазначено у підпункту 6 пункту 2.1 Порядку №22-1, заявник повинен надати довідку згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій.

«Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» затверджений Постановою КМУ №413 від 20.08.2014.

Цей порядок містить додаток 6 «Довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2023 р. №887).

Така довідка видається особам, які приймали безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Разом з цим, Довідка №15/2/Ц/1147 видана позивачу 03.06.2019, як особі, яка брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Станом на дату видачі довідки, Порядок №413 діяв у редакції від 06.11.2018 та містив додаток 4, доповнений згідно з Постановою КМ №350 від 10.05.2018.

Відтак, судом встановлено, що Довідка, яка надана ОСОБА_1 для призначення пенсії від 03.06.2019 за №15/2/Ц/1147 цілком відповідає Додатку 4 Порядку №413.

Крім того, суд зазначає, що і підпункт 6 пункту 2.1 Порядку №22-1 виокремлює 3 (три) види довідок, які надаються заявниками:

довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи

або

документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій

або

документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

І вони всі є альтернативними, оскільки сполучник «або» у реченнях уживається на означення того, що з ряду перелічуваних предметів (явищ і т. ін.) можливий тільки один.

Такий висновок містить і постанова Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №815/1554/17.

Отже, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин, суд дійшов висновку про помилковість твердження пенсійного органу щодо невідповідності поданої позивачем довідки.

Разом з тим, посилання позивачки в позові на постанови Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №340/576/19 та від 17.01.2023 у справі №580/8208/21 суд вважає необґрунтованими, оскільки в них викладено висновки щодо застосування підпункту 6 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 у редакції, що була чинною до внесення до неї змін Постановою Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2021, та яка на час виникнення спірних правовідносин є нечинною. А тому, такі правовідносини не можуть вважатися релевантними.

Щодо врахування до страхового стажу періодів служби з 01.07.2000 по 30.06.2005, з 01.07.2008 по 31.12.2014 та з 01.04.2016 по 31.05.2016, оскільки за вказані періоди відсутня інформація про суми грошового забезпечення та сплаченні страхові внески, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачами, згідно витягу з послужного списку, ОСОБА_1 на військову службу призвана 20.08.1997 року.

З 21.08.1997 по 22.05.1998 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

З 22.05.1998 по 01.03.1999 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

З 01.03.1999 по 07.11.2000 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

З 07.11.2000 по 01.12.2000 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

З 01.12.2000 по 12.05.2001 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .

З 12.05.2001 по 27.09.2001 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_6 .

З 27.09.2001 по 29.06.2006 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .

З 29.06.2006 по 26.06.2008 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .

З 26.06.2008 по 30.10.2013 проходила військову службу у Центрі контролю безпеки інформації ВМС ЗСУ.

З 30.10.2013 по 29.09.2014 проходила військову службу у Центрі контролю безпеки інформації ВМС ЗСУ.

З 29.09.2014 по 24.10.2017 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_8 .

З 21.10.2017 по 30.09.2021 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_9 .

З 30.09.2021 по 01.10.2021 у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_9 .

З 01.10.2021 по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_9 .

В контексті наведеного суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ст.20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

В подальшому цей правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17 та від 11.10.2023 по справі №340/1454/21.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення і в частині не врахування до страхового стажу періодів служби з 01.07.2000 по 30.06.2005, з 01.07.2008 по 31.12.2014 та з 01.04.2016 по 31.05.2016.

Щодо зазначення у довідках від 09.10.2024 та 26.09.2024 про нараховані суми грошового забезпечення ім`я та по батькові позивача у скороченій формі.

Так, матеріали справи містять архівну довідку Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 26.09.2024 за №Д-938/1013 в якій зазначено, що в архівних документах військової частини НОМЕР_10 (в тому числі Центр контролю безпеки Інформації) відображено нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 (ініціали не розшифровані) за квітень-вересень 2014.

Поряд з цим, матеріали справи містять витягу з послужного списку, згідно з яким позивач проходила військову службу в Центрі контролю безпеки інформації ВМС ЗСУ з 26.06.2008 по 29.09.2014.

Також матеріали справи містять архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 09.10.2024 за №179/1/10081 в якій зазначено, що в архівних документах військової частини НОМЕР_11 (в тому числі в/ч НОМЕР_8 ) відображено нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 (ініціали не розшифровані) за листопад-грудень 2014

Відповідно до витягу з послужного списку, позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_8 з 29.09.2014 по 24.10.2017.

Суд зазначає, що при розгляді заяви позивача відповідач допустив надмірний формалізм, що порушує права позивача на належний соціальний захист.

Водночас, суд звертає увагу на положення Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-ІХ, який відповідно до положень його частини 2 статті 1 поширюється на відповідача, згідно яких адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (частина 2 статті 10) та сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності (частина 2 статті 15).

При цьому відповідно до частини 3 статті 16 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-ІХ, адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.

Здоровий глузд стверджує, що володіючи інформацією щодо проходження позивачем військової служби з 21.08.1997 по теперішній час, ставити під сумнів проходження нею служби у період з квітня по вересень 2014 та з листопада по грудень 2014 через зазначення у довідках імені та по батькові у скороченій формі, є не розумним та не логічним, а відмова з цих підстав - необґрунтованою.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року у справі №П/811/1015/16 також наголошував на тому, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Особливо небезпечно допускати відступ суб`єктів владних повноважень від принципу належного урядування у випадку, коли суб`єкт приватного права у правовідносинах з державою діє добросовісно.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру суд зазначає наступне.

При обранні способу захисту суд враховує вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивача, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, як учаснику бойових дій, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до п. 4 ч. 1ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 11.11.2024 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області від 18.11.2024 року №53 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 4 ч. 1ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, як учаснику бойових дій, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до п. 4 ч. 1ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 11.11.2024 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_12 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, , електронна пошта: )

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (адреса: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА