Справа № 320/17513/25
Суддя: Білоус А.Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

11 квітня 2025 року місто Київ №320/17513/25

Київський окружний адміністративний суд в складі судді Білоус А.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом заборони Міністерству оборони України та Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України використовувати позивача як бойову одиницю та/або залучити до виконання бойових завдань, та/або направити такого до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника посилався на те, що 17.12.2024 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 протиправно визнано придатним до військової служби. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України позивач проходить службу як гранатометник. Вказує, що станом на дату подання до суду цієї заяви, виникла та існує обставина, яка свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання майбутнього рішення в даній справі та/або ефективний захист і поновлення прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки існує велика ймовірність того, що заявника 06.04.2025 відправлять до району міста Черкаси на злагодження з іншими військовими підрозділами, задля майбутньої відправки (через 5-10 днів) на Схід України.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення КАС України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази обґрунтованості заяви про забезпечення позову, суд прийшов до такого.

Частинами 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 в справі №640/9218/21 зазначив, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані в дозволений законодавством спосіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

З 24.02.2022 відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено режим воєнного стану.

Законом України №2359-IX від 08 липня 2022 року «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці» внесено зміни до частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно, процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу (розпорядження) командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Як зазначено вище, представник заявника фактично просить забезпечити позов шляхом заборони командиру (начальнику) здійснювати дії щодо переміщення заявника до іншого місця служби. Таким чином, за умови задоволення даного способу забезпечення позову це опосередковано матиме вплив на дію можливих наказів командира, відданих в умовах воєнного стану, що відповідно до п.10 ч.3 ст.151 КАС України, не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними (правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17).

Сама лише незгода позивача з діями (рішеннями) чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення (або імовірне звернення) до суду з позовом про визнання таких дій протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що обставини правомірності/протиправності прийняття спірного рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про придатність ОСОБА_1 до військової служби можуть бути встановлені лише за результатами розгляду справи по суті та дослідженні всіх доказів, наданих як позивачем так і відповідачем.

Тобто факт протиправності дій відповідачів, а також факт наявності порушення прав позивача потребують доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.

Суд наголошує, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності висновків військово-лікарської комісії та обставин процедурних порушень при проведенні обстеження, оскільки встановлення ознак протиправності є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Крім того, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

А можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №826/13306/18).

Посилання представника заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Представник заявника вказує, що йому стало відомо, що позивача 06.04.2025 відправлять до району міста Черкаси на злагодження з іншими військовими підрозділами, задля майбутньої відправки (через 5-10 днів) на Схід України, проте жодного доказу на підтвердження зазначеного матеріали заяви не містять.

Суд звертає увагу, що заява про забезпечення позову подана 09.04.2025, а представник заявника вказує про обставини, які сталися раніше 06.04.2025.

Отже, представником заявника не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в даній справі, а викладені в заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів заявника стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ураховуючи викладене, заява про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Білоус А.Ю.