Справа № 380/70/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/70/25 пров. № А/857/9187/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Андрусів У.Б. у м.Львові у справі № 380/70/25 за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, в якому просив визнати виконавчий документ - постанову БАБ 550465 таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати Личаківський ВДВС зупинити стягнення по ВП №68911360.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, залишеної без руху.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 містить доводи про відсутність доказів вручення йому ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 (про залишення позовної заяви без руху).

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст.304 КАС України не перешкоджає переглядусудового рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1 ч.4 ст.169 КАС України).

Судом першої інстанції, констатувавши, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч.5 ст. 161 КАС України, позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали позивачу на її виконання шляхом надання постанови №БАБ 550465 та уточненої позовної заяви із зазначенням належних реквізитів позивача та коректного найменування відповідача.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що поверненню позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України обов`язково повинна передувати перевірка усунення позивачем протягом встановленого строку недоліків позовної заяви, визначених ст. ст.160, 161 КАС України.

Оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, суд першої інстанції виснував про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, апеляційний суд виходить з наступного.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач передусім повинен активно, не зловживаючи, користуватися процесуальними правами, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані. При цьому, конститутивними процесуальними обов`язками позивача є виконання процесуальної дії у встановлені законом або судом строки, зокрема дотримання процесуальних строків. Суд зауважив, що ухвала суду від 08.01.2025, яка повернулась на адресу суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання, вважається врученою позивачу днем проставлення працівником поштового відділення відмітки на відповідній довідці.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.

Так, Пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила № 270), встановлено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Згідно Пункту 110 Правил № 270 в разі коли адресат не з`явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень, які можуть вкладатись до абонентської поштової скриньки адресата).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ухвалу Львівського окружного адміністративного від 08 січня 2025 року позивачу надіслано засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в позовній заяві, яка 29.01.2025 повернулась на адресу суду із зазначенням причини повернення згідно відмітки відділення пошти від 28.01.2025 на довідці про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно постанов Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі №725/486/22, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому, варто виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Верховний Суд в ухвалі від 17 листопада 2022 року по справі № 560/5541/20 висловив позицію, що суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії»

Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Колегія суддів зазначає, що в ухвалі у справі "Войцеховський Артур Сергійович проти України" (заява № 41881/18) зазначено, що органи влади можуть нести відповідальність лише за не надсилання відповідних документів заявнику. Сам факт того, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, недостатньо, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявника за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені.

Таким чином, суд вважає, що позивач був повідомлений належним чином про залишення позову без руху.

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на надання судом достатнього часу для усунення недоліків позовної заяви та часу, наданого судом щодо можливого отримання заяви про виправлення недоліків позовної заяви засобами поштового зв`язку, колегія суддів подідяє висновки суду першої інстанції про застосування правових наслідків, передбачених п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Разом з тим, суд першої інстанції слушно зазначено, що повернення позовної заяви, згідно з частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, не позбавляє права позивача для повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строк, встановлений статтею 309 КАС України.

Керуючись ст. 242, 308, 309, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у справі №380/70/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк