Справа № 380/11219/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/11219/24 пров. № А/857/31731/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Ланкевич А.З.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 25 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області) про відмову у призначенні пенсії від 18.04.2024 №59 щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення дострокової пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення з урахуванням висновків суду у цій справі, а також зарахувати до страхового стажу позивача наступні періоди роботи:

1) період проходження військової служби (з 01.12.1986 до 11.10.1988);

2) період роботи з 09.07.1993 до 27.12.1994 за кордоном (на території російської федерації);

3) період роботи у Малому підприємстві «Мрія» за період з 30.12.1994 до 17.10.1996, а також з 01.07.2000 до 30.12.2003;

4) період проходження військової служби й участі у бойових діях (з 30.10.2019 до 20.03.2020, з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024) з урахуванням положень чинного законодавства щодо обрахування з розрахунку один місяць служби за три місяці;

5) період навчання та служби в органах внутрішніх справ (з 28.02.1990 до 01.07.1993):

а) на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 до 01.10.1990 із розрахунку один місяць служби за сорок днів;

б) період навчання як курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 до 01.10.1992 із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; в) на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м. Рівне з 01.10.1992 до 01.07.1993 із розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

6) період провадження підприємницької діяльності без статусу юридичної особи (фізичної особи-підприємця) у період з 2004 року до 2013 року включно з урахуванням перебування і сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (2003-2005 роки) та єдиного податку з фізичних осіб (з 2005 року до 2013 року);

зобов`язати відповідача призначити дострокову пенсію за віком з дати подання заяви до ГУ ПФУ в Сумській області про призначення пенсії від 10.04.2024 з урахуванням неврахованих до страхового стажу періодів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №380/11219/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 18.04.2024 №59.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 10.04.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням наданої у рішенні суду правової оцінки щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 18.04.2024 №59, а також зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди роботи:

період проходження військової служби з 01.12.1986 по 11.10.1988;

період роботи на території російської федерації з 09.07.1993 по 27.12.1994;

період роботи у Малому підприємстві «Мрія» з 30.12.1994 по 17.10.1996, а також з 01.07.2000 по 30.12.2003;

період проходження військової служби й участі у бойових діях з 30.10.2019 по 20.03.2020, з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024 з урахуванням положень чинного законодавства щодо обрахування з розрахунку один місяць служби за три місяці;

період навчання та служби в органах внутрішніх справ з 28.02.1990 по 01.07.1993: на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 по 01.10.1990 із розрахунку один місяць служби за сорок днів; період навчання як курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 по 01.10.1992 із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м.Рівне з 01.10.1992 по 01.07.1993 із розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

період провадження підприємницької діяльності без статусу юридичної особи (фізичної особи-підприємця) з 2004 року по 2013 рік включно з урахуванням перебування і сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (2003-2005 роки) та єдиного податку з фізичних осіб (2005-2013 роки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із такого.

Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній був призваний на військову службу до лав Радянської армії 01.12.1986 і проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_2 , військовій частині № НОМЕР_3 та військовій частині № НОМЕР_4 до 11.10.1988 включно.

Перебування ОСОБА_1 на військовій службі підтверджується також довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.05.2023 №68/3/2174; довідкою Виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Львів» АТ «Укрзалізниця» від 07.06.2023 №174, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював у Пасажирському вагонному депо Львів, прийнятий на роботу поїзним електромеханіком 5 розряду з 24.07.1986 та звільнений з роботи 29.11.1986 у зв`язку з призовом в армію за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України; дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_5 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний період проходження військової служби з 01.12.1986 до 11.10.1988 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи в російській федерації з 09.07.1993 до 27.12.1994, то на думку суду пенсійний орган противно не зарахував позивачу до загального трудового стажу спірний період роботи на посаді заступника директора фірми «Меркурій», посилаючись на припинення з 19.06.2023 для України дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992, оскільки припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідних рішень.

Щодо періоду роботи з 30.12.1994 по 17.10.1996 у Малому підприємстві «Мрія», суд дійшов висновку, що такий протиправно не зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення/перерахунку пенсії за віком.

Отже, за наявності трудової книжки серії НОМЕР_6 від 09.07.1993 та відповідних записів у ній, пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Щодо періоду роботи з 01.07.2000 по 30.12.2003, судом встановлено, що позивач у спірний період дійсно працював у Малому підприємстві «Мрія», що підтверджується, зокрема, записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_6 від 09.07.1993.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (облікова картка НОМЕР_7 ) видно, що за наведені вище періоди відсутня інформація про сплату страхових внесків Малим підприємством «Мрія».

Проте, на думку суду, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.07.2000 по 30.12.2003 у не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.

Більше того, такий період страхового стажу підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 09.07.1993 та, як наслідок, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо неправильного обрахунку стажу для призначення пенсії за період проходження військової служби та участі у бойових діях (з 30.10.2019 по 20.03.2020, з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024), суд встановив, що у період з 30.10.2019 до 20.03.2020 позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

На підставі цього ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_8 від 04.03.2020.

Окрім того, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_9 від 29.01.2024 №870 сержант ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого бойового медика, дійсно у період з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у н.п. Краматорськ Донецької області. При цьому позивачу вказані періоди зараховано в одинарному розмірі.

Суд першої інстанції, пославшись на Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014, дійшов висновку, що зазначені періоди служби позивача протиправно не зараховані до його пільгового стажу.

Щодо неправильного обрахунку страхового стажу для призначення пенсії за період проходження служби в органах внутрішніх справ (з 28.02.1990 по 01.07.1993), суд аиходив із такого.

Відповідно до довідки від 17.10.2014 №3/2-3022, виданої УМВС України в Рівненській області, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на таких посадах: міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 по 01.10.1990; курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 по 01.10.1992; оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м.Рівне з 01.10.1992 по 01.07.1993.

Задовольняючи таку позовну вимогу, суд керувався підпунктом «г» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 та наказом Міністра внутрішніх справ України №895 від 05.12.2011.

При цьому суд зазначив, що можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особа набула в результаті виконання відповідної роботи, що визначена у законодавчому порядку.

Таким чином, передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і йому не суперечить.

Щодо неправильного обрахунку страхового стажу за період зайняття підприємницькою діяльністю, судом встановлено, що у період з 2004 року до 2018 року ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності без статусу юридичної особи за адресою: АДРЕСА_1 та перебував на обліку у Львівській ДПІ Головного управління ДПС у Львівській області з 11.02.2004 до 27.06.2019, що підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 12.04.2023 №4023 АП/13-01-54-05-06.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 12.04.2023 №4023 АП/13-01-54-05-06 у 2004 та 2005 роках позивач перебував на системі зі сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (11010400), через що до Державного бюджету було сплачено 520,00 грн та 1200,00 грн відповідно. Окрім того, у період з 2005 до 2013 роки позивач сплачував єдиний податок з фізичних осіб (16050200 та 18050400), а у період з 01.04.2012 року по 01.10.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування та звітності.

Проте, як слідує з даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інформація про застраховану особу ОСОБА_1 у 2004, 2010, 2011 роках відсутня, а періоди, за які було сплачено фіксований податок (2005 рік) або єдиний податок (2006, 2007, 2008, 2009, 2012, 2013 роки), зараховані до страхового стажу для призначення пенсії неповністю.

Тому суд вирішив, що оскаржуване рішення пенсійного органу про відмову у призначення пенсії позивачу слід скасувати.

Разом із тим, позовна вимога про зобов`язання призначити пенсію задоволенню не підлягає, оскільки обчислення страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачами.

ГУ ПФУ в Сумській області у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач послався на те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення. Окрім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, Україна вийшла із згаданої Угоди, а тому підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача немає.

Щодо періоду робити з 30.12.1994 по 17.10.1996, то такий не підлягає зарахуванню до стажу позивача, оскільки такий не підтверджений відповідними документами.

Щодо періодів роботи позивача з 01.07.2000 по 30.12.2003 та з 01.01.2014 по 30.09.2024, то за цей час відсутні дані про сплату страхових внесків, що унеможливлює зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування періоду з 01.12.1986 по 11.10.1988, то такий не може бути зарахований, оскільки виправлення по батькові у військовому квитку зроблено на підставі паспорта без зазначення дати його видачі.

Окрім того наголошує, що періоди проходження військової служби й участі у бойових діях, а також навчання та служби в органах внутрішніх справ зараховані позивачу до страхового стажу, проте підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу з урахуванням кратності законодавством не передбачено.

Також скаржник звернув увагу, що період провадження підприємницької діяльності без статусу юридичної особи (фізичної особи-підприємця) з 2004 року по 2013 рік зараховано до страхового стажу відповідно до сплачених страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

ГУ ПФУ у Львівській області у своїй скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав, що зазначенні в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Сумській області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , у період з 27.07.2022 по 10.08.2022 та з 11.08.2022 по 29.01.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Краматорськ Донецької області. Вказане підтверджується довідкою Військової частини від 29.01.2024 №870 та військовим квитком ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 03.09.2014, у період з 01.12.1986 по 11.10.1988 ОСОБА_1 проходив службу в армії.

Окрім того:

у період з 09.07.1993 по 12.12.1994 позивач працював на посаді заступника директора фірми «Меркурій»;

у період з 30.12.1994 по 17.10.1996 на посаді заступника директора МП «Мрія»;

з 18.10.1996 по 21.11.2002 на посаді юрисконсульта МП «Мрія»;

у період з 21.11.2002 по 30.12.2003 на посаді заступника директора МП «Мрія» з юридичних питань.

10.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, у якій просив призначити йому дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності його заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось ГУ ПФУ в Сумській області.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів ГУ ПФУ в Сумській області прийнято рішення від 18.04.2024 №59 про відмову у призначенні пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено, що:

«…Пенсійний вік, визначений до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 - становить 55 років.

Вік заявника на дату звернення - 56 років 5 місяці 14 днів.

Необхідний страховий стаж, визначений до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 - становить 25 років.

Відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 18 років 3 місяці 17 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

До страхового стажу не зараховано періоди:

- військову службу з 01.12.1986 року по 11.10.1988 рік, оскільки виправлення по батькові у військовому квитку зроблено на підставі паспорту без зазначення дати його видачі;

- роботу в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року;

- роботу з 30.12.1994 року по 17.10.1996 року, оскільки не завірена підписом відповідальної особи та печаткою підприємства;

- роботу з 01.07.2000 року по 30.12.2003 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу за зазначений період;

- роботу з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (СПОВ) відсутня інформація про сплату страхових внесків.

За наданими документами право на призначення дострокової пенсії за віком згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний стаж 25 років».

Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Особи, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій" з числа осіб, зазначених у статтях 10 і 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", продовжують користуватися правом на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до цього пункту, передбаченим для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, без заміни відповідного посвідчення.

Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо зарахування періоду проходження військової служби з 01.12.1986 до 11.10.1988, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Водночас, частиною 3 статті 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Як видно з трудової книжки позивача, саме із цих підстав він був звільнений із займаної посади поїзного електромеханіка.

Окрім того, перебування ОСОБА_1 на військовій службі підтверджується також довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.05.2023 №68/3/2174; довідкою Виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Львів» АТ «Укрзалізниця» від 07.06.2023 №174, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював у Пасажирському вагонному депо Львів, прийнятий на роботу поїзним електромеханіком 5 розряду з 24.07.1986 та звільнений з роботи 29.11.1986 у зв`язку з призовом в армію за пунктом 3 статті 36 КЗпП України.

Таким чином судом встановлено, що позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді поїзного електромеханіка, а тому проходження військової служби в армії з 01.12.1986 по 11.10.1988 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Перевіряючи рішення суду у частині задоволення позовних вимог щодо зарахування періоду роботи на території російської федерації з 09.07.1993 до 27.12.1994, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Як передбачено частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

При цьому апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не приймається до уваги, оскільки таке припинення не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (далі - Постанова №1328), Україна вийшла із зазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна, як держава-учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, у тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Відповідно до частини 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на території російської федерації, оскільки була чинною на момент набуття стажу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач працював у російській федерації у той час, коли вказана Угода була чинною, то у відповідача немає підстав не зараховувати стаж його роботи на території російської федерації.

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо зарахування періоду роботи з 30.12.1994 по 17.10.1996 у Малому підприємстві «Мрія», апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 у період з 30.12.1994 по 17.10.1996 працював у Малому підприємстві «Мрія».

Отже, на переконання апеляційного суду, відомостями трудової книжки ОСОБА_1 підтверджується стаж роботи позивача у спірний період.

Апеляційний суд підкреслює, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з підстав недоліків трудової документації.

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо зарахування періоду роботи з 01.07.2000 по 30.12.2003, апеляційний суд виходить з такого.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача слугувало те, що у системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу в цей час.

Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).

Як визначено у частині 1 статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону №1058-IV.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.

Судом встановлено, що позивач у спірний період дійсно працював у Малому підприємстві «Мрія», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

При цьому з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (облікова картка НОМЕР_7 ) видно, що за наведені періоди відсутня інформація про сплату страхових внесків Малим підприємством «Мрія».

Проте апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцями, оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Перевіряючи рішення суду у частині задоволення позовних вимог щодо неправильного обрахунку страхового стажу за період зайняття підприємницькою діяльністю, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як слідує з матеріалів справи, у період з 2004 до 2018 ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності без статусу юридичної особи за адресою АДРЕСА_1 та перебував на обліку у Львівській ДПІ Головного управління ДПС у Львівській області з 11.02.2004 до 27.06.2019, що підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 12.04.2023 №4023 АП/13-01-54-05-06.

Як видно з наявної в матеріалах справи довідки Головного управління ДПС у Львівській області від 12.04.2023 №4023 АП/13-01-54-05-06, у 2004 та 2005 роках позивач перебував на системі зі сплати фіксованого податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (11010400), через що до Державного бюджету було сплачено 520,00 грн та 1200,00 грн відповідно. Окрім того, у період з 2005 до 2013 року позивач сплачував єдиний податок з фізичних осіб (16050200 та 18050400), а у період з 01.04.2012 по 01.10.2014 перебував на спрощеній системі оподаткування та звітності.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що період провадження підприємницької діяльності без статусу юридичної особи (фізичної особи-підприємця) з 2004 року по 2013 рік слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Перевіряючи рішення суду у частині задоволення позовних вимог щодо неправильного обрахунку стажу для призначення пенсії за період проходження військової служби та участі у бойових діях (з 30.10.2019 по 20.03.2020, з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024, апеляційний суд виходить із такого.

Судом встановлено, що період участі позивача в антитерористичній операції та у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 30.10.2019 по 20.03.2020, з 27.07.2022 по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024 зараховано пенсійним органом до загального стажу позивача в календарному обчисленні.

Зараховуючи позивачу зазначені періоди з розрахунку один місяць за три місяці, суд першої інстанції керувався Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 (далі Положення №530).

При цьому, пославшись на приписи пункту 2.3 розділу 2 Положення № 530, відповідно до якого при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні періоди участі ОСОБА_1 у бойових діях слід обраховувати з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Апеляційний суд вважає таку думку суду першої інстанції помилковою, виходячи з такого.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування на фронті, та встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Пунктом 1.1 Положення № 530 встановлено, що цим Положенням визначається порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим з військової служби, відповідно до статті 17-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (зі змінами).

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення № 530 передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці -участь у бойових діях у воєнний час.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що вказаним пунктом передбачено обчислення вислуги років для призначення пенсій з розрахунку один місяць служби за три місяці, проте чітко зазначено - крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу.

З урахуванням наведеного правового врегулювання слід дійти висновку, що зарахування строку один місяць служби за три місяці участі в антитерористичній операції та у бойових діях у воєнний час не передбачено при призначенні пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, у цій справі суд апеляційної інстанції приходить до переконання про безпідставність доводів позивача щодо можливості зарахування періодів участі в антитерористичній операції та у бойових діях з 30.10.2019 по 20.03.2020, з 27.07.2022 року по 10.08.2022, з 11.08.2022 по 29.01.2024 з розрахунку один місяць за три до страхового стажу позивача.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо неправильного обрахунку страхового стажу для призначення пенсії за період проходження служби в органах внутрішніх справ (з 28.02.1990 по 01.07.1993), апеляційний суд зазначає таке.

Зараховуючи позивачу період навчання та служби в органах внутрішніх справ з 28.02.1990 по 01.07.1993: на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28.02.1990 по 01.10.1990 із розрахунку один місяць служби за сорок днів; період навчання як курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10.01.1990 по 01.10.1992 із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м. Рівне з 01.10.1992 по 01.07.1993 із розрахунку один місяць служби за півтора місяця, суд першої інстанції керувався постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб та наказом Міністра внутрішніх справ України №895 від 05.12.2011 «Про затвердження переліків посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, час проходження служби на яких зараховується на пільгових умовах».

Разом із тим апеляційний суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 встановлено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а наказ Міністра внутрішніх справ України №895 від 05.12.2011 видано на виконання Постанови № 393.

Окрім того, посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а, від 03.03.2021 у справі №805/3923/18, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 є недоречними, оскільки у згаданих справах позивачі звертались про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а отже не є релевантними до обставин справи, що розглядається.

У цій справі позивач звернувся до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 та на згадані судові рішення Верховного Суду є помилковим.

Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, що в задоволенні такої позовної вимоги позивачу слід відмовити.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційні скарги ГУ ПФУ в Сумській області та ГУ ПФУ у Львівській області слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 380/11219/24 скасувати у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

період проходження військової служби й участі у бойових діях з 30 жовтня 2019 року по 20 березня 2020 року, з 27 липня 2022 року по 10 серпня 2022 року, з 11 серпня 2022 року по 29 січня 2024 року з урахуванням положень чинного законодавства щодо обрахування з розрахунку один місяць служби за три місяці;

період навчання та служби в органах внутрішніх справ з 28 лютого 1990 року по 01 липня 1993 року: на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції відділу внутрішніх справ Рівненського міськвиконкому з 28 лютого 1990 року по 01 жовтня 1990 року із розрахунку один місяць служби за сорок днів; період навчання як курсанта Львівського училища внутрішніх справ МВС України з 10 січня 1990 року по 01 жовтня 1992 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ м. Рівне з 01 жовтня 1992 року по 01 липня 1993 року із розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

У задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк