Справа № 160/5722/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 березня 2025 р.Справа № 160/5722/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2023 року по 10.05.2024 року у розмірі 233 397,87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161, 171 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з інформацією комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (справа №160/33348/23), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області, відповідач) від 22.05.2023р №924 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно поліцейського начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 11.07.2023р №447 о/c про звільнення зі служби в поліції начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;

- поновити на посаді начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.07.2022 (наступного дня після звільнення) та по день поновлення на посаді.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №160/33348/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнено повністю.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.05.2023р №924 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно поліцейського начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 11.07.2023р №447 о/c про звільнення зі служби в поліції начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.07.2022 (наступного дня після звільнення) та по день поновлення на посаді.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024р. в адміністративній справі №160/33348/23 - залишено без змін.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №160/33348/23 набрало законної сили 06.08.2024 року.

Досліджуючи та аналізуючи зміст позовної заяви від 19.02.2025 року судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.07.2023 по 10.05.2024 року, фактично звернувся із позовом з тим самим предметом та з тих самих підстав, що були предметом розгляду у справі №160/33348/23, по якій рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року, питання щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.07.2023 (наступного дня після звільнення) та по день поновлення на посаді, було вирішено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року набрало законної сили, та підлягає виконанню.

Тобто, позивач звернувся до суду із позовом 19.02.2025 року до того ж самого відповідача, з тим самим предметом і з тих самих підстав, що були у справі №160/33348/23.

Та обставина, що Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області на час звернення до суду із позовом від 19.02.2025 року, не виконано рішення суду по справі № 160/33348/23 в частині нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не свідчить, що існує інший спір з цього приводу, який підлягає розгляду судом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, зокрема, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

При цьому суд також зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, умови і порядок виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382--3 і 383 цього Кодексу.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18).

Суд також зазначає, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18 зазначив наступне: «… судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження».

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, прийняте на виконання судового рішення у справі №160/33348/23 та може бути оскаржено, відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для відкриття провадження у справі у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Керуючись ст.ст. 170, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/5722/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України.

Суддя І.В. Тулянцева