Справа № 371/1824/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 371/1824/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кириленко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 18 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, посилаючись на те, що 01.12.2024 поліцейським 2 взводу 1 роти батальйону ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_3., відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3580419 від 01.12.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена з істотними порушеннями норм КУпАП та Конституційних прав позивача за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення ним правил дорожнього руху; порушено право на захист, та порядок розгляду адміністративної справи. Свою вину у даному правопорушенні позивач не визнав з наступних підстав. Так, позивач категорично заперечує порушення факту відсутності реєстраційного документу на транспортний засіб, яким він керував 01.12.2024 о 08-31, та не пред`явлення його на вимогу працівника поліції. Вимоги статей 278, 279 КУпАП відповідачем роз`яснені не були, чим було порушено право позивача на захист. Отже, з притягненням до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає винесена безпідставно, з порушенням права на захист, без доказів здійснення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, яка підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 18 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.04.2025.

07.04.2025 до суду від сторони позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйон ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 3580419, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн (а.с. 8).

Згідно змісту постанови, 01.12.2024 о 08:31 год. за адресою м. Біла Церква, вул. Ігоря Каплуненка, 5, водій керуючи транспортним засобом не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб та не пред`явив його на вимогу поліцейського, чим порушив п. 2.1.б ПДР України - керування транспортного засобу особою, без реєстраційних документів на транспортний засіб, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 02.06.2009 виданого ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві вбачається, що транспортний засіб марки «FIAT» модель «TIРO», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 (а.с. 9 зв.).

Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем визнається той факт, що саме він 01.12.2024 о 08:31 год. у м. Біла Церква по вулиці Ігоря Капуленка, 5 керував транспортним засобом «FIAT TIРO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , втім водій транспортного засобу фактично відмовився виконати законну вимогу поліцейського про надання реєстраційного документа на транспортний засіб. Відповідачем доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем під час керування транспортним засобом вимог п. 2.1 «б» ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, апелянт заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та зазначає, що:

- Правил дорожнього руху він не порушував;

- вимоги статей 278, 279 КУпАП відповідачем роз`яснені не було, чим було порушено право позивача на захист;

- поліцейські діяли поза межами правового поля, та всі, в подальшому, вимоги до позивача, в частині виконання вимог п.2.4 ПДР, передбачених в п. 2.1 ПДР, не мали наслідку порушення позивачем вимог п. 2.1.б ПДР України, а, відповідно, правової підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- аудіозапис, не є доказом, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП;

- суд першої інстанції, приймаючи рішення, не аргументував та не зазначив з якого відеофайлу, бо на а.с.17 маються диск, на якому находяться чотири файли, кожний із який має свою назву, не зазначено періоду часу, де на думку суду, мається відмова позивача від надання реєстраційного документу, не надано оцінку порушень з боку відповідача п. 4 розділу ІІ Інструкції 1026 відповідач, о 08.34.50 по 09.02.02 щодо відеофайлу;

- суд першої інстанції не аргументував законність вимоги особи в формі, яка порушила вимогу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», тощо, а тому сторона позивача вважає, що суд першої інстанції здійснив безпідставне припущення, щодо не надання позивачем відповідачу реєстраційних документів, згідно наданого «відеозапису», а фактично аудіозапису, що стало підставою для складання необґрунтованої постанови, а надані докази в зазначений період відеозапису, є недопустимі (ст. 74 КАС України), з яких не можливо встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України), та є недостатніми у відповідності до ст. 76 КАС України.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Вимогами п. 2.1 «б» ПДР України, передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідальність за вказане порушення передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як правильно наголосив суд першої інстанції, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, важливим є те, що особа керувала транспортним засобом та не мала при собі/не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в реєстраційному документі на транспортний засіб.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 01.12.2024 о 08:31 год. за адресою м. Біла Церква, вул. Ігоря Каплуненка, 5, позивач, керуючи транспортним засобом не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб та не пред`явив його на вимогу поліцейського, чим порушив п.2.1.б ПДР України - керування транспортного засобу особою, без реєстраційних документів на транспортний засіб, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Внаслідок чого, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 425 грн.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем визнається той факт, що саме він 01.12.2024 о 08:31 год. у м. Біла Церква по вулиці Ігоря Капуленка, 5 керував транспортним засобом «FIAT TIРO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому, з наявних у справі відеозаписів, наданих сторонами до справи, слідує, що позивач фактично відмовився виконати законну вимогу поліцейського про надання реєстраційного документа на транспортний засіб, зокрема, зазначивши про те, що при собі його немає.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем ОСОБА_1 , під час керування транспортним засобом, вимог п. 2.1 «б» ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Натомість, сторона позивача, заперечуючи проти висновку поліцейського про ненадання на вимогу реєстраційного документа на транспортний засіб, не довела обставин, на які посилається, на противагу чому, зміст відеозаписів з портативного реєстратора вказує на протилежне. Зокрема, на записах не міститься жодного зазначення позивачем про наявність такого документа на момент зупинки поліцейськими та готовність його надати.

Щодо доводів апелянта про те, що поліцейськими було порушено процедуру розгляду справи, вимоги Інструкції тощо, за наслідком чого наказом УПП у Київській області ДПП Національної поліції України від 17.01.2025 № 19 було призначено службове розслідування, складено висновок від 24.01.2025, яким капрала поліції ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження, колегія суддів вважає, вказані обставини стосуються дотримання поліцейським вимог Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП, Дисциплінарного стутуту Національної поліції України, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Посадової інструкції, проте, не впливають на встановлені обставини не надання на законну вимогу поліцейського реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб, та не можуть нівелювати наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, лише з цих підстав.

Щодо доводів апелянта про неможливість врахування фактично аудіозапису з нагрудної камери поліцейського, адже він перебував у службовому автомобілі розгорнутим догори, а не на форменому одязі поліцейського, як належного та допустимого доказу по справі, колегія суддів зазначає, що згідно з cт. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, апелянт у цій частині не вказав на обставини, які спростовують відсутність чи ненадання на вимогу поліцейського реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб, при цьому, у даному випадку, відсутні об`єктивні сумніви у автентичності наданого відповідачем відеозапису, адже на ньому чітко видно як місце події, так і транспортний засіб позивача, при цьому, всі важливі для розгляду даного спору обставини, позивачем не спростовані та не поставлені під сумнів з наданням цьому обґрунтованих підтверджень. Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав підстави для прийняття доданих стороною відповідача відеоматеріалів, які, у сукупності з аналізом всіх обставин справи, є доказами у розумінні т. 251 КУпАП.

У частині долучення апелянтом до справи копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2025 у справі № 357/18058/24, якою провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, колегія суддів зазначає, що висновки суду в наведеній справі не спростовують фактичних обставин справи та стосується притягнення до відповідальності за інше адміністративне правопорушення.

Щодо інших посилань апелянта на порушення поліцейським, який розглядав справу про адміністративне правопоршення процедури розгляду справи (непредставлення, не надання можливості надати пояснення/скористатись правовою допомогою тощо), колегія суддів вважає, що вказане не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення та не є підставою для визнання протиправною та скасування законної по суті постанови. Вказані недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та нівелюються зверненням до суду з позовом про оскарження постанови, в якому позивач має змогу надати власні пояснення та докази на спростування наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

До того ж, колегія суддів акцентує увагу на тому, що на жодному з наявних у справі відеозаписів, позивач не виявляав бажання скористатись правовою допомогою та не заявляв таких клопотань, тому стверджувати про порушення права на захист, за даних обставин, підстав немає.

При цьому, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваною постановою, є законним.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 286, 273, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 18 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Василенко