Справа № 480/4644/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 квітня 2025 року

м. Київ

справа №480/4644/24

адміністративне провадження №К/990/12234/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Желєзного І.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішень,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) у якій, з урахування заяви про зміну предмету позову, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 2573 від 18 грудня 2023 року в частині, що стосується ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення ОСОБА_2 , у тому числі додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, починаючи з 24 жовтня 2023 року, оформлене листом № 2/7-853 від 31 травня 2024 року;

- стягнути з відповідача на користь позивачки 50 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішень відмовлено.

24 березня 2025 року до Верховного Суд надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року, ухвалити нове рішення, яким позовну задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, Суд виходить із такого.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, приписами пунктів 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Ця касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 частини 4 статті 328 КАС України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржниця посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у справах Верховного Суду № 420/8263/22, № 342/158/17, № 160/6885/19, № 917/1307/18, 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Разом з тим, скаржник не зазначає норму матеріального права, яку неправильно застосовано судами, висновок щодо якої викладено Верховним Судом, не зазначає який саме висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові та застосований судом апеляційної інстанції, на його думку, неправильно, не указує в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи, цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Так, у справі № 420/8263/22 військовослужбовець Збройних Сил України оскаржував наказ командувача військової частини (по особовому складу) про увільнення від посади, призупинення військової служби та призупинення дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Тож у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі № 420/8263/22 Верховний Суд формував висновки щодо застосування статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII та пунктів 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, якими врегульовано питання призупинення військової служби. У межах вказаної справи не вирішувалося питання виплат основної та додаткової винагород військовослужбовцю.

Натомість у цій справі № 480/4644/24 предметом оскарження є визнати протиправним та скасувати наказ № 2573 від 18 грудня 2023 року та визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення ОСОБА_2 , у тому числі додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справі № 342/158/17 оскаржувались дій державного виконавця щодо виконання постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2016 року про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації виплати позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік.

У справі № 160/6885/19 спірні правовідносини стосувалися протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не здійснення призначення позивача на посаду як переможця конкурсу на зайняття вакантних посад державної категорії «Б» територіальних органів Держпраці.

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 правовідносини стосувалися різного тлумачення сторонами спору дати укладення договору поставки сої № 903 КЗ, з яким безпосередньо пов`язаний момент виникнення зобов`язання щодо поставки товару. За Договором Відповідач зобов`язався поставити Позивачу 100 тон сої загальною вартістю 1 310 000,40 грн.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17 вирішувалося питання про зобов`язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" звільнити з-під арешту кошти товариства, що містяться на рахунках у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приватбанк".

У постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 905/2382/17 вирішувалося питання про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький завод нестандартного технологічного обладнання" неустойки, оскільки відповідачем не виконані у встановлені строки зобов`язання за укладеним з позивачем договором підряду.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2020 року у справі № 916/2403/18 вирішувалося питання про визнання недійсним укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Дівітіс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Завод спеціалізованого машинобудування" договору про відступлення права вимоги, оскільки його укладено без надання позивачем попередньої письмової згоди.

Тож, з урахуванням характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виник спір у справах № 420/8263/22, № 342/158/17, № 160/6885/19, № 917/1307/18, 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17, на неврахуванні висновків Верховного Суду у якій посилається позивачка на обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі № 480/4644/24, позивачка не обґрунтувала, що вказані справи є подібними.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас необхідно врахувати, що згідно з ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року провадження у цій справі здійснювалося за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції" суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник вказує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що спір між сторонами стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Зокрема, скаржниця зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наразі велика кількість чоловіків та жінок боронять Україну від повномасштабної збройної агресії російської федерації, як і син позивача до захоплення його у полон і не завжди військова частина проводить службове розслідування об`єктивно та неупереджено.

Суд касаційної інстанції зауважує, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для їх формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому парового питання, що постало перед практикою його застосування.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Тому, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо особа яка подає касаційну скаргу, обґрунтовано довела, що саме цей випадок стосується його безпосередньо, порушує його права, свободи та інтереси.

У цьому контексті варто зауважити, що сама собою незгода із судовим рішенням не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі, рішення у якій не підлягають касаційному розгляду.

Водночас цілком зрозуміло, що кожна сторона, не на користь якої вирішено спір, стверджуватиме про те, що справа має для неї виняткове значення. Це зумовлює потребу навести не лише переконливі мотиви, а й підтвердити їх.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України та з наданням обґрунтувань, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішень - залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання:

- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України та з наданням обґрунтувань, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

І.В. Желєзний

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду