Справа № 400/8831/24
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 р. № 400/8831/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту Відповідач) з вимогами про:

1. -визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 90 календарних днів;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку тривалістю 90 календарних днів.

2. - визнання дій протиправними щодо невірному розрахунку та зазначенні пільгової вислуги років у п. 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р;

- зобов`язання здійснити розрахунок вислуги років за періоди з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022 в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці;

- зобов`язання внести зміни до пункту 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р. в частині розрахунку пільгової вислуги років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

3. - визнання протиправною бездіяльності військової частини у невидачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р., та ненарахування і невиплаті грошової компенсації за неотримане речове майно за цей період;

- зобов`язання видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р. та нарахувати і виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно за цей період;

4. - визнання протиправними дій щодо визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, за період 01.01.2020 р. по 09.08.2024 р;

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум;

- зобов`язання здійснити перерахунок та грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2024 р. по 09.08.2024 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 20.10.2017 по 09.08.2024 року, та при звільнені з військові служби з Позивачкою не в повній мірі Відповідачем здійснено розрахунок. Так в Наказі про звільнення відсутнє рішення командира В/ч про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 90 календарних днів, яка передбачена п. 23 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; в Наказі неправильний розрахунок та зазначення пільгової вислуги років позивачки у п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р. за періоди з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022, на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці; наявністю права на компенсацію за неотримане речове майно на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011). Крім того грошове забезпечення за період з 01.01.2020 р. по 09.08.2024 р. розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р., а не на 01 січня кожного нового відповідного календарного року, Позивач вважає, що такий підхід Відповідача протирічить чинному законодавству , та просить суду зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок Грошового забезпечення та виплату різницю недоотриманої суми грошового забезпечення за період служби 2020, 2921, 2022, 2923 та 2024 рік (по день звільнення) визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на 1 січня відповідно року на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позивного провадження без виклику сторін.

23.09.2024 р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що не зміг своєчасно ознайомитися з додатками до позовної заяви , поданої представником Позивача через систему електронний суд. Окрім того, Позивачка 10.09.20204 року зверталася до в/ч з аналогічним вимогами , але через великий обсяг документів, та з урахуванням крайнього терміну надання відповіді на звернення 10.10.2024. у військової частини не сплив строк досудового врегулювання спірних правовідносин, а ід так звернення Позивачки до суду 20.09.20204 року є передчасним а від так відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України відповідач просить суд повернути позовну заяву, не надання доказів звернення до Відповідача для досудового врегулювання спору.

28.10.2024 року від Відповідача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів по справі на виконання ухвали суду. Додатково відповідач висловив свою позицію, щодо заявлених позовних вимог, так:

Щодо вимог про надання компенсації Позивачеві за невикористану додаткову відпустку тривалістю 90 днів. Відповідач вважає , що такі позивні вимоги є безпідставними , оскільки даний вид додаткової відпустки надається особі яка звільнена з полону (п. 23.ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), крім тих військовослужбовців , які висловили бажання звільнитися з військової служби. Оскільки позивачка звільнилася з військової служби на підставі саме пп «д » п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу », то вона не має права на отримання такого виду відпустки, а як наслідок Позивачка не має право на отримання компенсації за такий від відпустки при звільненні.

Щодо позовних вимог «про внесення змін до п. 7 наказу командира про звільнення в частині перерахунку пільгової вислуги років », Відповідач зазначає , що положення ст. 17-1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» набрало чинності 11.04.2024 року , а позивачка приймала участь у заходах по захисту Батьківщини в період з 24.02.2022 по 12.04.2022 року , тобто до введення норми права в дію, на яку посилається Позивач, а від так у Позивач на не стало право на перерахунок пільгової вислуги років.

Щодо позовних вимог «про надання довідки про вартість речового майна за період з 20.10.2017 року по 23.02.2022 року », відповідач зазначає, що Позивачеві надано Довідку № 26 від 07.08.2024 року про вартість речового майна з 24.02.2022 року. Довідку про вартість речового майна в період з 20.10.2017 по 23.02.2022 року В/ч не може надати, у зв`язку зі знищенням особової картки Позивачки через влучання ракети в наслідок обстрілу.

Щодо позовних вимог про перерахунок розміру посадового окладу та окладу за звання, виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму встановлено на к 1 січня календарного року який має бути множений на тарифний коефіцієнт, Відповідач вважає , що дані позовні вимоги не належать задоволенню , оскільки є суперечність між положеннями постанови КМУ № 704 (на яку посилається позивач) та розділом ІІ «Прикінцевих та перехідних положень » ЗУ № 1774 - VІІІ. Так відповідач вважає, що застосування для обчислення посадового окладу та окладу за звання як розрахункової величени січень 2018 року є правомірним.

Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.66-71).

30.10.2024 року від представника Позивача надійшла відповідь на відзив, де Представник позивач зазначив, що посилання Відповідача на факт знищення особової картки Позивачка внаслідок ракетного обстрілу, ніякими доказами не підтверджено. Відповідач не надав акти службового розслідування та /або інші докази про знищення документів та неможливість відновлення інформації, яка містилася в особовій картці позивачки, щодо видачі їх речового майна в період з 2017 по 23.02.2022 року.

Представник Позивача вважає, що Відповідач не коректо трактує положення п. 23.ст. 11-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а як наслідок порушує права ОСОБА_1 на отримання компенсації за 90 днів відпустки.

Також представник Позивачки висловив незгоду з позицією Відповідача, щодо застосування для обчислення посадового окладу та окладу за звання, як розрахункової величини січень 2018 року.

30.12.2024 року на адресу суду від Представника позивачки надійшло додаткове пояснення, де зазначено, що 27.12.2024 року Позивачка від Відповідача отримала компенсацію за речове майно у сумі 16 073, 88грн, що підтверджено випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 . Не зважаючи на ці обставини, та з огляду на те, що Відповідачем ні на вимогу адвоката, ні на вимогу суду не надано Довідку про недоотримане речове майно за період з 20.10.2017 по 23.02.2022 р.р., позивач вважає, що їй не в повній мірі виплачена компенсація за речове майно, а від так, Позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фактичні обставини справи

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 20.10.2017 р. по 09.08.2024 р., що підтверджень військовим квитком та витягом з послужного списку (а.с.31-36)

В період з 12.04.2022 року по 17.10.2-22 року ОСОБА_1 перебувала в місцях не свободи (в полоні), що підтверджено Довідкою в/ч НОМЕР_1 № 376/д від 04.05.2023 року (а.с. 40)

Довідкою в/ч НОМЕР_1 № 1163/4/д від14.08.2023 року підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 року по 12.04.2022 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебуваючи у м. Маріуполь Донецької області (а.с 42)

Довідкою в/ч НОМЕР_1 № 1765/убд від.17.04.2024 року підтверджено , що ОСОБА_1 в періоди:

- з 23.01.2018 по 30.04.2018 рр.,

- з 01.06.2019 по 17.11.2019 рр.,

- з 05.07.2020 по 29.10.2020 рр.,

- з 17.02.2021 по 16.04.2021 рр.,

- з 08.12.2021 по 24.02.2022 рр.,

- з 24.02.2022 по 12.04.22 рр.

брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебуваючи у н.п. Маріуполь, Вугледар, Донецької області (а.с.43)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2024 р. № 236 ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі п. 3 п.п. "д" (у зв`язку із звільненням з полону) ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Наказом від 09.08.2024 р. № 236 Позивачку виключено зі списків особового складу частини (а. с. 49).

В наказі № 236 зазначено, що «вислуга років у ЗСУ станом на 09.08.2024 року становить: календарна 07 років 1 місяць 11 днів, пільгова 03 роки 09 місяців 27 днів, загальна - 10 років 11 місяців 08 днів;…. виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 16318, 66 грн.» (а.с.49)

В матеріалах справи міститься довідка № 26 в/ч а 2802 від 07.08.2024 року про вартість неотриманого речового майна ОСОБА_1 за період служби з 24.02.2022 року по 09.08.2024 р, вартість речового майна становить 19 318,66 грн (а.с. 41)

І. Щодо позовних вимог про невиплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 90 календарних днів.

Виниклі між сторонами правовідносини врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (в редакції від 19.05.2024 року яка була чина на час виникнення спірних правовідносин).

Так п.23. ст. 10-1 ЗУ № 2011-XII передбачено, що Військовослужбовцям після їх звільнення з полону за їх бажанням надається додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів без поділу на частини (крім військовослужбовців, які висловили бажання звільнитися з військової служби після звільнення з полону).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 звільнена з полону 17.10.2022 року. Відповідно до військового квитка та витягу з послужного списку, ОСОБА_1 після звільнення з полону( 17.10.2022 року) не подавала Рапорт про звільнення з лав ЗСУ, а продовжила службу за контрактом до 09.08.2024 року внаслідок пролонгації її попереднього контракту.

Після 17.10.2022 року Позивачці Відповідач не надавав додаткову відпустку тривалістю 90 календарних днів, право на яку вона набула відповідно до п. 23 ст. 10-1 ЗУ № 2011-XII.

Звільняючись з військової служби на підставі пп «д » п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу », « д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)» Позивачка втрачає право на отримання додаткової відпустки на підставі п.23. ст. 10-1 ЗУ № 2011-XII, оскільки в самій нормі права наявна умова при якій особа позбавляється права на додаткову відпустку, а як наслідок й компенсації при звільненні за невикористану нею додаткову відпустку.

З оглядом на вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині не належать задоволенню.

ІІ. Щодо позовних вимог про невірний розрахунок та зазначення пільгової вислуги років у п. 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Наказом Міноборони від 14.08.2014 р. № 530 Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі по тексту Положення № 530), Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В пункті 2.3 розділу 2 Наказу Міноборони від 14.08.2014 р. № 530 зазначено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): 1) один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Згідно підпункту "а" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Так судом встановлено, та підтверджено Довідкою в/ч НОМЕР_1 № 1765/убд від.17.04.2024 року підтверджено , що ОСОБА_1 в періоди:

- з 23.01.2018 по 30.04.2018 рр

- з 01.06.2019 по 17.11.2019 рр.,

- з 05.07.2020 по 29.10.2020 рр.,

- з 17.02.2021 по 16.04.2021 рр.,

- з 08.12.2021 по 24.02.2022 рр.,

- з 24.02.2022 по 12.04.22 рр.

брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебуваючи у н.п. Маріуполь, Вугледар, Донецької області (а.с.43)

За ці періоди часу Позивачка має право на обрахунок вислуги років в трикратному розмірі, виходячи із визначення пільгової вислуги років - один місяць служби за три місяці.

Виходячи з математичної методики обрахування пільгової вислуги років, застосовуючи калькулятор стажу роботи (вислуги) (https://calculator.in.ua/seniority) судом становлено , що ОСОБА_1 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України перебуваючи у н.п. Маріуполь, Вугледар, Донецької області в цвілому 560 днів (сума днів всіх періодів, що визначені в довідці№ 1765/убд від.17.04.2024 року ), що складає 18, 6 місяці. З урахуванням права позивачки на обчислення пільгової вислуги років у трикратному розмірі ( 1 місяць за 3 місяця ) 18, 6 місяців * на 3 = 56 місяця пільгової вислуги років , що дорівнює 4 роки та 8 місяців.

В Наказі № 236 відповідачем зазначено , що пільгова вислуга років Позивача становить 3 роки 9 місяців 27 дні.

Відповідач під час розгляду справи в суді не надав жодних обґрунтувань, який стаж увійшов у оскаржуваний Наказ № 236 як пільгова вислуга років , та з яких розрахунків розрахована ця пільгова вислуга років 3 роки 9 місяців 27 дні.

Суд наголошує , що в адміністративних справах тягар доказування лежить саме на суб`єкті владних повноважень (ст. 77 КАС України )

Посилання представника Відповідача у своїх заперечення проти позву від 26.10.2024 року , на те що положення ст. 17-1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» набрало чинності 11.04.2024 року , а позивачка приймала участь у заходах по захисту Батьківщини в період з 24.02.2022 по 12.04.2022 року , тобто до набрання чинності норми права , яка надає їй право н на пільгове обрахування вислуги років - хибним та не може бути взято судом до уваги .

Оскільки право позивачки на обрахування пільгової вислуги років виникло під час винесення командиром військової частини Наказу № 236 від 09.08.2024 року, тобто вже під час дії вищезазначеного положення Закону, Відповідач не правомірно не застосував положення ст. 17-1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та не включив до пільгового стужу періоди служби ОСОБА_1 з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022 в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці.

Верховний Суд неодноразово констатував, що періоди пільгової вислуги років (стажу ) мають обраховуватись у пільговому (трикратному) розмірі, що вказано в постановах від 05.06.2018 у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 у справі № 185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16.06.2020 у справі № 185/7049/16-а та від 18.01.2023 у справі № 1.380.2019.003739.

Позивач на захист свого порушеного права просить суд визнати дії Відповідача протиправними щодо невірного розрахунку та зазначення пільгової вислуги років у п. 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р;

- зобов`язати здійснити розрахунок вислуги років за періоди з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022 в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці;

- зобов`язання внести зміни до пункту 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р. в частині розрахунку пільгової вислуги років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно , до частини 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.(ч. 1 )

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 2 ).

Так з метою захисту порушеного права позивач ,суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, задля ефективного захисту порушено права , та Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни в п. 7 Наказу № 236 від 09.08.2024 року в частині розрахунку пільгової вислуги років, зазначивши додатково, що за періоди служби з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022 в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці, ОСОБА_1 має пільгову вислугу років - 04 роки 08 місяців.

ІІІ. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини у невидачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерствам оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМ України від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - Порядок) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на 'підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Таким чином, Порядком передбачено, що оригінал довідки про вартість речового майна не видається військовослужбовцю, а додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Тому позовні вимоги позивача про визнання протиправної бездіяльності щодо ненадання ОСОБА_1 , довідки про вартість речового майна, за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р не підлягають задоволенню, оскільки оригінал довідки передбаченої Порядком залишається у військовій частині з відомістю щодо виплати грошової компенсації і не підлягає видачі військовослужбовцю.

Окрім того, під час передування справи у суді 27.12.2024 року Позивачка отримала компенсацію за речове майно у сумі 16 073, 88грн, що підтверджено випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 .

Посилання представника Позивача на те, що в нього є обґрунтовані сумніви щодо повноти компенсації за неотримане речове майно за період служби з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р в розмірі 16 073, 88грн, суд не може прийняти до уваги, оскільки Позивачем ніякими належними та допустимими доказами не доведено, що виплата компенсації в розмірі 16 073,88 грн є не повною.

Особисті відчуття та сумніви представника позивача не можуть бути розцінені судом як належний та допустимий доказ.

Враховуючи викладене вище, суд приходить висновку, що при видачі Наказу № 236 про звільнення, військовою частиною в/ч була допущена протиправна бездіяльність, щодо не нарахування та не виплату компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р., але до моменту винесенні рішення судом , Відповідач виплатив Позивачці компенсацію за неотримане майно.

З огляду на особливості формулювання позовних вимог, позовні вимоги в частині «зобов`язання нарахувати та виплатити компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р» є похідними від позовних вимог « зобов`язати в/ч надати довідку про компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 за період з 20.10.2017 р. по 23.02.2022 р», а від так суд вважає що в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, а не закривати провадження по справ на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України .

VI. Щодо позовних вимог, про визнання дій в/ч протиправними в частині визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., та зобов`язання здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званнями за 2020, 2021 2022, 2023, 2024 роки з застосування прожиткового мінімуму встановленого на відповідний рік.

Вирішуючи даний спір по суті , суд виходить з наступного,

Судом встановлено, що у спірний період з 01.01.2020 по 09.08.2024 року розмір посадового окладу Позивачці обчислено виходячи з розміру 1762 грн, як прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року шляхом множення на відповідний коефіцієнт.

Щодо розміру прожиткового мінімуму, суд зазначає, що законодавець щорічно встановлював розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб:

- 2020: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року у розмірі 2102 гривні;

- 2021: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:

--працездатних осіб: з 1 січня у розмірі 2270 гривень;

--працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня у розмірі 2102 грн.

- 2022 рік: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:

--працездатних осіб: з 1 січня - 2481 грн;

--працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 грн.

- 2023 рік: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:

--працездатних осіб - 2684 гривні;

--працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні.

- 2024 рік : Статтею 7 Закону України №1928-IX „Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 грн.

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, 2102 гривні;

Верховний Суд неодноразово давав оцінку застосуванню пункту 4 Постанови № 704 з урахуванням щорічної зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, грошового забезпечення.

При цьому, пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року.

Пункт 4 Постанови № 704 станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 встановлював залежність розміру посадового окладу та окладу за військовим званням саме від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Суд також зазначає, що заявлений спір не стосується правовідносин у яких застосовується «прожитковий мінімум для працездатних осіб для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами», оскільки пункт 4 Постанови № 704 пов`язує збільшення розмірів окладів саме зі зростанням «прожиткового мінімуму для працездатних осіб», а позивач як військовослужбовець не займав посаду працівника іншого державного органу. Таким чином, позивач не був працівником державного органу, а проходив військову службу у військовій частині.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та задовільняє позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2020 року по 09.08.2024 року використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити невиплати ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за з 01.01.2020 року по 09.08.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на 01.01.2021 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на 01.01.2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 01.01.2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на 01.01.2024 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

V. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу

Позивачка заявила про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. На доказ понесених витрат позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 28.08.2024 р. № 51, додаткової угоди від 28.08.2024 р., акту наданих послуг від 19.09.2024 р., ордеру на ім`я ОСОБА_3 , платіжної інструкції від 29.08.2024 №8352-8562-2999-7338 на суму 4000,00 грн(а. с. 52-57).

Відповідачем у справі не подано заперечень щодо стягнення на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо обґрунтованості розміру заявлених витрат, суд зазначає таке.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Est/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04; остаточне рішення 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відтак, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, реальності адвокатських витрат, враховуючи співмірність, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає належним і достатнім способом відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу є стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 у сумі 4000,00 грн. понесених витрат.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

2. Визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не включення для обрахування пільгової вислуги років періодів служби ОСОБА_1 з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022, що призвело до невірного розрахунку та зазначення пільгової вислуги років у п. 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 09.08.2024 р.

3.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести зміни в п. 7 Наказу № 236 від 09.08.2024 року в частині розрахунку пільгової вислуги років, зазначивши додатково, що за періоди служби з 23.01.2018 по 30.04.2018, 30.04.2018 по 22.10.2018, з 01.06.2019 по 17.11.2019, з 05.07.2020 по 29.10.2020, з 17.02.2021 по 16.04.2021, з 08.12.2021 по 24.02.2022, з 24.02.2022 по 12.04.2022 в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) має пільгову вислугу років - 04 роки 08 місяців.

4. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями ОСОБА_4 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, за період 01.01.2020 р. по 09.08.2024 р.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

9. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення (щомісячні основні, щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2024 р. по 09.08.2024 р., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2024 рік на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум.

10. В решті позовних вимог відмовити.

11. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. (чотири тисячі грн 00 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10.04.2025 р.

Суддя Н.В. Лісовська