Справа № 756/14441/24
Суддя: Майбоженко А. М.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Пр.№ 2-а/756/41/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Майбоженко А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, до відповідача, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №649 від 05.11.2024, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №649 від 05.11.2024, складеного офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим лейтенантом Іллєнко Г.В. , 05.11.2024 о 13 год. 30 хв. ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, не з`явився своєчасно до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік протягом 7 днів з моменту прибуття до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (ВПО), тим самим порушив вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за що передбачена відповідальність частиною 3 ст. 210-1 КУпАП.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено 05.11.2024, в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 , кабінет 622.

Постановою №649 по справі про адміністративне правопорушення від 05.11.2024 року, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Чеботаєвим В.О. з аналогічним формулюванням підстав, як у протоколі, притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною, такою що складена з порушенням норм законодавства, отже є такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відповідно до довідки управління соціального захисту населення Вишгородської міської ради від 15.08.2022 № 3240- його взято на облік, як внутрішньо-переміщену особу за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як оскаржувана постанова датована 05.11.2024, тому з моменту вчинення правопорушення минуло більше одного року. Військовозобов`язані можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП тільки у тому випадку, якщо вони порушили правила військового обліку вже після 19.05.2024.

Вважає, що не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 15.08.2022, оскільки норма ч. 3 ст. 210 КУпАП була введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення ним своїх даних щодо військового обліку, 02.07.2024 він уточнив дані, це підтверджує запис у електронному військово-обліковому документі.

Беручи до уваги зазначене, зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно нього не могло бути розпочато, а розпочате - підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. При

цьому, відповідач не врахував цього, діяв не на підставі закону, тому його постанова є

незаконною і має бути скасована, а провадження - закрите.

Ухвалою суду від 15.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилався на те, що в Україні з 24.02.2022 року діє особливий період.

05.11.2024 уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході виконання покладених на них завдань, в межах адміністративної-територіальної одиниці Оболонського району міста Києва, під час перевірки у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-облікових документів, був зупинений гр. ОСОБА_1 .

Цього ж дня виявлено, що за даними паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 05.08.2009, Лисичанським МВ ГУМВС України в Луганській області, позивач має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , згідно з Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного виданого Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 №1228, з 06.07.2021 він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.08.2022 №3240-, 3.08.2022 року фактичним місцем проживання/перебування позивача є: АДРЕСА_1 , ця адреса міститься у відомостях з реєстру «Оберіг» наданими позивачем та інформації повідомленої ним самим.

Представник відповідача посилався на положення ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992, відповідно до якої, після прибуття до нового місця проживання призовники, військовозобов`язані та резервісти зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та на вимоги «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є Додатком 2 до Порядку №1487, а саме підпункту 7 пункту 1 Правил громадяни особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання зобов`язані прибути із паспортом громадянина України й військово-обліковими документами до відповідного РТЦК та СП, який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік.

Змінивши місце свого проживання, позивач всупереч вимогам Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибув та на військовий облік за новим місцем свого проживання не став, тим самим порушив вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Тому, 05.11.2024 офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно Позивача складений протокол № 649 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позивачу роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. та право користуватися юридичною допомогою адвоката під його особистий підпис. За даними вказаного протоколу позивач повідомлений про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення та про отримання другого примірника протоколу. Пояснень і зауважень щодо змісту протоколу Позивач не надавав.

Тому, 05.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення на підставі даних, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення з`ясовано, що позивач не з`явився своєчасно до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік протягом 7 (семи) днів з моменту прибуття до нового місця проживання, тим самим порушивши вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Копію даної постанови позивач отримав в день її складання, про що свідчить його підпис в постанові.

З огляду на викладене, відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП та прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону.

У зв`язку з вищевикладеним, вважають, що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 175 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2024 офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим лейтенантом Іллєнко Г.В. , складено протокол №649 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, не з`явився своєчасно до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік протягом 7 днів з моменту прибуття до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (ВПО), тим самим порушив вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за що передбачена відповідальність частиною 3 ст. 210-1 КУпАП.

ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться 05.11.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , кабінет №622, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі.

05.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Чеботаєвим В.О. за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , винесено постанову № 649, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00грн.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 не з`явився своєчасно до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік протягом 7 (семи) днів з моменту прибуття до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (ВПО), тим самим порушив вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»,

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За змістом ст.245 КУпАП завданням в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.245 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно зі ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 своїми діями порушив ч.3 ст. 37 Закону України «Про військовий облік та військовий обов`язок», а саме не з`явився своєчасно до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік протягом 7 (семи) днів з моменту прибуття до нового місця проживання, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постанова була складена на підставі протоколу від 05.11.2024.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

19.05.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності саме за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Частиною 8 статті 38 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній станом на час зміни позивачем місця реєстрації) визначено, що військовозобов`язані та призовники у разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси, освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

Стаття 37 Закону України України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній станом на час зміни позивачем місця реєстрації), передбачала обов`язок військовозобов`язаних та призовників після прибуття на нове місце проживання у семиденний строк стати на військовий облік. Частиною 4 статті визначено, що зняттю з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни, які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України на постійне або тимчасове проживання на строк більше трьох місяців (відрядження, навчання, відпустка, лікування тощо).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції чинній станом на день винесення оспорюваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та дату розгляду справи у суді) визначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 цього Закону (у редакції чинній станом на день винесення оспорюваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та дату розгляду справи у суді) призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Так, механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У пункті 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 30.12.2022 №1487, закріплено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:

- перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання

- у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;

- особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік;

- особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів".

Так, відповідно до довідки від 15.08.2022 року №3240- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 станом на день винесення оспорюваної постанови повідомив районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну свого місця проживання/перебування.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено про те, що він перебуває на військовому обліку за місцем свого проживання/перебування, не долучено таких доказів і до позовної заяви, зокрема копії військового квитка.

На підтвердження своїх доводів позивачем до позовної заяви долучено витяг з системи «Резерв +» відповідно до якого позивач 02.07.2024 уточнив свої дані та зазначив адресу проживання АДРЕСА_1 , який не є доказом, що спростовують обставини, зазначені в оспорюваній постанові.

Також відповідно до примітки ст.210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, примітка до статті 210-1 КУпАП не може бути застосована в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача ОСОБА_1 вчинити певні дії, і стати на військовий облік за новим місцем проживання, та повідомити про зміну персональних даних у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити, чи повідомив військовозобов`язаний про зміну своїх персональних даних, але обов`язок такого повідомлення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

Слід зазначити, що згідно із ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Згідно з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 03.05.2018 по справі № 487/2854/17, КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. Триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

Таким чином, 15.08.2022 у позивача виник обов`язок у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання стати на військовий облік, тобто до набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, відповідальність за яку інкриміновано позивачу.

Однак, порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію було виявлене в особливий період, що знайшло своє відображення в протоколі від 05.11.2024, відтак вказане правопорушення є триваючим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись статтями 5-7, 9, 77, 139, 241-246, 268, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.М.Майбоженко