Справа № 540/912/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/912/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 005171405 від 20.09.2018 року на суму 300,00 грн. та № 005161405 від 20.09.2018 року на суму 81871,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі форми "Ф" № 92739-17 від 11.12.2018 року на загальну суму податкового боргу в розмірі 82171,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 92739-17 про опис майна в податкову заставу від 11.12.2018 року, винесене Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі стосовно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 26695328 щодо встановлення публічного обтяження, зареєстрований 10.06.2019 року реєстратором Карпенко Алла Іванівна, Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (в стані припинення з 02.08.2019), Херсонська обл. по об`єкту обтяження: автомобіль легковий, VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461 (2007 р.в.), колір чорний, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 . реєстраційний номер майна № двигуна НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.06.2018 року ОСОБА_1 зареєстрував фізичну особу-підприємця, про що в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань міститься запис № 0053932. 04.01.2019 року позивач на підставі власного рішення припинив свою діяльність як ФОП, що підтверджується записом №2053932 від 04.01.2019. Весь цей час ОСОБА_1 не вів жодної підприємницької діяльності. Лише в грудні 2021 року із сайту ЄДРСР стало відомо про існування у позивача податкового боргу в розмірі 82171,00 грн. відповідно до податкової вимоги форми «Ф» №92739-17 від 11.12.2018 з тексту рішення суду першої інстанції.

Позивач вказує у позові, що здійснені відповідачем нарахування неправомірні, а вищезазначені податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДПС на підставі акту не відповідають обставинам та вимогам чинного законодавства і підлягають скасуванню разом з податковою вимогою та рішенням. Акт фактичної перевірки №0421/21/22/PPO/ НОМЕР_3 від 06.09.2018 року ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, який відповідач складав невідомо з яким суб`єктом підприємницької діяльності і який став підставою для формування податкового боргу у позивача взагалі не відповідає ні дійсності ні нормам чинного законодавства. Всі документи, які начебто надсилалися позивачу, містять адресу: « АДРЕСА_1 », яка є неповною та не вірною), оскільки з 31.08.1999 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ». Позивач в 2018 році і по даний час не проводив жодної підприємницької діяльності, а знаходження його в ЄДР не може бути підставою для проведення фактичної перевірки та тим паче нарахування штрафних санкцій. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що у податкового органу до початку перевірки була наявна інформація про порушення позивачем вимог законодавства щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. Відповідачем не надано жодних доказів того, що контролюючим органом отримано інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Відповідачем не тільки не доведено про реалізацію Позивачем взагалі товарів в період з 28.08.2018 по 06.09.2018, в т.ч. зазначеного в акті та додатках до акту № 1 та № 2, а й взагалі належність будь-якого товару Позивачу, оскільки в цей період часу підприємницьку діяльність там проводили інші підприємці, документів з 01.03.2018 ФОП ОСОБА_2 . Припущення податкового органу, що це товар позивача та те, що він в період перевірки був ним реалізований без обліку, не могли стати підставою для застосування до нього штрафних санкцій та наявності у нього податкового боргу.

Також позивач зазначає, що встановлені обставини справи свідчать про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для їх скасування. Відповідно підлягає скасуванню як похідні податкова вимога №92739-17 від 11.12.2018 року та рішення про опис майна в податкову заставу №92739-17 від 11.12.2018 року.

Від Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого контролюючий орган не погоджується з позицією позивача в повному обсязі.

Представник відповідача зазначає, що за правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2020 р. в справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу як самостійного предмета позову, судова палата зазначила, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у даній справі відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» територіальна підсудність справ Херсонського окружного адміністративного суду визначена за Одеським окружним адміністративним судом.

28.07.2022 року справа № 540/912/22 за результатами автоматизованого розподілу була передана для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Кравченку М.М.

02.10.2022 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року задоволено клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області про зупинення провадження у справі № 540/912/22 та зупинено провадження у справі № 540/912/22 до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями за розпорядженням №125 від 07.03.2023 року, адміністративна справа №540/912/22 передана на розгляд головуючому судді Марину П.П.

13.03.2023 року ухвалою суду прийнято до провадження справу №540/912/22

Ухвалою суду від 13.03.2025 року поновлено провадження у даній справі та витребувано у Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі належним чином завірені копії документів, а саме:

акту перевірки 0421/21/22/РРО/ НОМЕР_3 від 06.09.2018 року з усіма додатками, зокрема, але не виключно доказів здійснення контрольної закупки, фото тощо.;

матеріалів, які стали підставою для призначення фактичної перевірки, враховуючи те, що в наявному в матеріалах справи витязі з переліку суб`єктів та / або об`єктів, які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок, у відповідності до вимог ст. 80 КАС України, підставою для призначення перевірки ФОП ОСОБА_1 зазначено пп. 80.2.2, п.80.2, ст. 80 ПК України;

усі подані ФОП ОСОБА_1 податкові звіти за період з червня 2018 року по вересень 2018 року;

у ОСОБА_1 - належним чином завірені копії:

заяви про застосування спрощеної системи оподаткування з доказами направлення/вручення відповідачу;

звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з червня 2018 року по вересень 2018 року.

Ухвалу від 13.03.2023 року відповідачем отримано в електронному кабінеті в системі Електронний суд, проте відзив на позов до суду від відповідача не надійшов.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 19.06.2018 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець (Номер запису: 0053932), адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; види діяльності за КВЕД: 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний), 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.29 Постачання інших готових страв, 56.30 Обслуговування напоями.

Надалі позивач припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення, про що внесено запис про припинення підприємницької діяльності від 04.01.2019 року № 2053932.

Наказом Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №759 від 01.08.2018 на підставі підпункту ст. 20, пп. 80.2.2., 80.2.3., 80.2.5. п.80.2. ст. 80 Податкового кодексу України призначено фактичну перевірку дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) магазина ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) з 28.08.2018.

28.08.2018 року контролюючим органом сформовано направлення №1950 та №949 на проведення фактичної перевірки, від підписання яких та від отримання наказу про призначення перевірки продавець ОСОБА_3 відмовилась, про що складено акт (відмови) від 06.09.2018 року №122/01/22.

28.08.2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено фактичну перевірку магазина ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки 0421/21/22/РРО/ НОМЕР_3 від 06.09.2018 року.

Перевіркою встановлено наступні порушення позивачем:

- пунктів 1, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року (зі змінами та доповненнями);

- п.11 розділу 2 постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №148 від 29.12.2017 року.

У акті перевірки зазначено про те, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування та що 28.08.2018 о 13:18 придбано гель для гоління вартістю 60,0 грн у нефіскальному чеку, в назві товару зазначено ІНФОРМАЦІЯ_2 1х60. Складено акт КРО на суму 60 грн. РРО відсутній, розрахунковий документ не роздруковано.

У графі Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки зазначено: Під час перевірки розрахункові операції проводила ОСОБА_4 …, яка згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу, поданого до Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, ФОП ОСОБА_1 ) від 20.06.2018 перебувала із зазначеним ФОП у трудових відносинах. Проведення розрахункових операцій без застосування РРО, а сам було реалізовано гель для гоління вартістю 60,0 грн без застосування РРО. РРО відсутній взагалі.

- оприбуткування готівкових коштів, а саме на момент перевірки книга обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 в Херсонській ОДПІ не реєструвалась. Отже, готівкові кошти в розмірі 60,0 грн в книзі обліку доходів та витрат не оприбутковувались;

- реалізація (зберігання) товарів не обліковувались належним чином, а саме:

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПКУ фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Під час проведення перевірки перевіряючим не було надано жодних первинних документів підтверджуючих походження товару (накладних, товарно-транспортних накладних та ін.)

Книга обліку доходів та витрат, в якій відповідно до п.177.10 ст.177 ПКУ підприємці зобов`язані вести облік товарів, ФОП ОСОБА_1 у Херсонській ОДПІ не реєстрував.

Відповідно до додатків до акту фактичної перевірки №1 та №2 в реалізації (зберіганні) знаходились необлікованого належним чином товару на загальну суму 40935,0 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №005171405 форми «С» від 20.09.2018 року, яким за порушення п.11 розділу 2 постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №148 від 29.12.2017 року, на підставі п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, приписів абз.3 ст.1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995 року до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 300 грн.;

- №005161405 форми «С» від 20.09.2018 року, яким за порушення п.1,12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року, на підставі п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, п.1 ст.17, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 81871 грн.

Як встановлено П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 15.01.2024 року у справі №540/1545/20 (за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення податкового боргу, нарахованого на підставі зазначених вище податкових повідомлень-рішень) судом встановлено, що: Вище зазначені податкові повідомлення-рішення направлялись ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

З метою погашення податкового боргу на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога форми «Ф» №92739-17 від 11.12.2018 року на загальну суму податкового боргу в розмірі 82171,00 грн.

Рішенням від 11.12.2018 року № 92739-17 про опис майна у податкову заставу ГУ ДФС в Херсонській області відповідно до статті 89 розділу ІІ Податкового кодексу України здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ФОП ОСОБА_1 у податкову заставу.

Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України, тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 19-1 ПК України, визначені функції контролюючих органів.

Так, зокрема, контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України).

Як зазначено у п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст.80 ПК України.

Відповідно до п.80.1. ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.80.2.2).

Щодо доводів позивача про те, що оскаржуваний наказ не є підтвердженням наявності у податкових органів інформації про допущення ним порушення відповідних вимог податкового законодавства, адже не містять конкретної інформації з цього приводу суд зазначає, що відповідно до абз. 3 п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Як вбачається з наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №759 від 01.08.2018 року вбачається посилання на підставу проведення перевірки, визначеному ПК України, а саме підпункту ст. 20, пп. 80.2.2., 80.2.3., 80.2.5. п.80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, а у додатку до наказу - переліку суб`єктів (прізвище, ім`я, по-батькові фізичної особи платника податків) та/або об`єктів (фактична адреса здійснення діяльності), які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок, у відповідності до вимог ст. 80 Податкового кодексу України зазначена підстава перевірки щодо магазину ФОП ОСОБА_1 Планета дешевого одягу, а саме пп. 80.2.2. п.80.2. ст. 80 Податкового кодексу України.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеної у постанові від 20.07.2023 року у справі №160/9720/22.

Суд зазначає, що зважаючи на те, що у наказі про призначення спірної податкової перевірки наявне посилання на підставу її проведення, суд вважає вказані вище доводи позивача необґрунтованими.

Відповідно до п.80.5 ст.80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно із п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Судом встановлено, що відповідачем в ході проведення перевірки були встановлені порушення з боку позивача п.1, п.2 та п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» та п. 85.2, ст. 85 ПК України.

Відповідно до п.1 та п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Також контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.11 розділу 2 постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №148 від 29.12.2017 року, відповідно до якого готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій).

Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО/занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.

Суб`єкти господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО, використовують КОРО для:

1) підклеювання та зберігання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО;

2) здійснення операцій із розрахунковими квитанціями в разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії;

3) обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, перевірок конструкцій та програмного забезпечення РРО.

На спростування таких доводів позивач зазначив у позовній заяві, що не здійснював підприємницької діяльності.

Водночас, суд зазначає, що такі доводи позивач не обґрунтував належними та достатніми доказами, а надана позивачем копія довідки ФОП ОСОБА_5 від 18.01.2022 року, в якій зазначено, що з 01.03.2018 по 31.08.2018 нежитлове приміщення загальною площею 297,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 знаходилося в суборенді у ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) з цільовим призначенням розміщення магазину для здійснення роздрібної торгівлі відповідно до Договору суборенди № 0103-1 від 01.03.2018 р. не є належним доказом на підтвердження того, що позивач не здійснював підприємницьку діяльність за вказаною адресою з огляду на те, що позивачем не зазначено, з яких підстав ФОП ОСОБА_5 взагалі надав йому таку довідку та яке відношення він має до приміщення за адресою АДРЕСА_3 .

Позивач вказує у позовній заяві, що ним було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, проте доказів на підтвердження зазначеного позивачем до суду не надано.

Щодо наданого позивачем наказу ФОП ОСОБА_1 від 31.07.2018 року про звільнення ОСОБА_4 з посади продавця магазину Планета дешевого одягу з 31.07.2018 за згодою сторін суд зазначає, що з огляду на ненадання позивачем доказів подання звітності щодо такого звільнення, передбаченої Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435 - звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4 (місячна)).

Також, позивач зазначає про те, що не отримував від контролюючого органу оскаржувані рішення.

Відповідно до п.42.1 ст.42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

За правилами пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанови Верховного Суду від 10.05.2022 у справі № 804/2455/18, від 11.02.2021 у справі № 802/549/16-а).

Зважаючи на те, що позивачем була зареєстрована податкова адреса ФОП ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Суворова, будинок 28, оскільки позивач доказів сповіщення податковий орган про іншу податкову адресу до суду не надав, суд доходить висновку, що контролюючий орган правомірно направляв оскаржувані рішення позивачу за такою адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Також, зважаючи на те, що позивач свої вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкову вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі форми "Ф" № 92739-17 від 11.12.2018 року на загальну суму податкового боргу в розмірі 82171,00 грн. та рішення № 92739-17 про опис майна в податкову заставу від 11.12.2018 року, винесене Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі стосовно ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити дії обґрунтовує саме відсутністю у нього податкового боргу, нарахованого на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд доходить висновку, що такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Крім того суд наголошує, що податковий орган не уповноважений вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та що запис №26695328 щодо встановлення публічного обтяження на автомобіль позивача зареєстрований 10.06.2019 року саме реєстратором ОСОБА_6 , а не податковим органом та що у оскаржуваних рішеннях відсутня помилка у прізвищі позивача.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, адреса: просп. Незалежності, буд. 75, місто Херсон, 73022).

Суддя П.П.Марин

.