Справа № 580/9132/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року справа № 580/9132/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій, з урахуванням поданої 03.10.2024 позовної заяви в новій редакції, просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 30.06.2024 по 05.08.2024;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 30.06.2024 по 05.08.2024 в сумі 40 895 (сорок тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 75 копійок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . На момент виключення зі списків особового складу із позивачем не був проведений повний розрахунок грошового забезпечення. Всі нараховані при звільненні кошти відповідач виплатив з істотною затримкою, шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача в сумі 360 391,84 грн 02.07.2024; компенсації за не отримане речове майно у сумі 80 217,54 грн 05.08.2024, тобто із значною затримкою. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує права позивача.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, 18.10.2024 подав відзив на позов, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення. Посилається на те, що ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Однак, вказує відповідач, ні Законом № 2232-ХІІ, ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби. Також посилається на введення в Україні воєнного стану, який триває по теперішній час. У зв`язку із чим мають місце затримки у фінансуванні військової частини НОМЕР_1 від Департаменту фінансів МОУ.

Ухвалою від 04.10.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.06.2024 №144 звільнений у запас та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2024 № 191 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 30.06.2024.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2024 № 191 вирішено виплатити по 30.06.2024 за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та за особистий внесок у загальні результати служби премію від посадового окладу в розмірі 390% відповідно до доручення Міністра оборони України від 19.01.2024 №9671/с та надбавку за особливості проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) в розмірі 65%. Виплатити грошову компенсацію за 173 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 - 2024 роки. Виплатити одноразову грошову вихідну допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2016 - 2024 роки (7 повних календарних років служби). Виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 80 217 гривень 54 копійок.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 30.07.2024, в якій просив повідомити про причини невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2024 № 191 в частині виплати компенсації за неотримане речове майно.

Відповідач листом від 27.08.2024 № 901/3/1279 повідомив позивача, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2024 № 191 позивачу при звільнені було нараховано та виплачено грошове забезпечення за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 в сумі - 35 637,75 грн; грошову компенсацію за невикористані 173 доби відпустки, за період 2020-2024 років в сумі 205 510,16 грн; вихідну допомогу при звільнені в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2016-2024 роки (7 повних календарних років служби) в сумі 124 732,13 грн. Кошти в сумі 360 391,84 грн були зараховані на картковий рахунок 02.07.2024, з урахуванням утриманого військового збору, у розмірі 1,5 %. Також згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2024 № 191 відповідно до довідки № 11 нарахована та виплачена грошова компенсація за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби в сумі - 80 217,54 грн. Кошти в сумі 79 014,28 грн були зараховані на картковий рахунок 05.08.2024, з урахуванням утриманого військового збору, у розмірі 1,5 %.

Відповідач виплатив позивачу кошти в сумі 360 391,84 грн у липні 2024 року, а також виплатив грошову компенсацію за речове майно в сумі 79 180,78 грн у серпні 2024 року, що підтверджується випискою із банку (а. с. 17).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині першій статті 1-2 Закону № 2011-XII зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Так, приписами частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.03.2020 в справі №140/2006/19, від 16.07.2020 в справі №400/2884/18, від 04.09.2020 в справі №120/2005/19-а, від 05.03.2021 в справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 в справі №340/970/20, від 13.10.2021 в справі №580/1790/20, від 21.10.2021 в справі №640/14764/20 та інших.

Як встановив суд, стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням) грошового забезпечення на загальну суму 439 406,12 грн.

Так, суд встановив, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 30.06.2024. Недоотриману частину грошового забезпечення в сумі 360 391,84 грн позивачу перераховано на картковий рахунок 02.07.2024, грошову компенсацію за речове майно в сумі 79 014,28 грн позивачу перераховано 05.08.2024.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 05.08.2024.

Тому, у зв`язку з несвоєчасним проведення розрахунку при звільненні на відповідача покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує таке.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок № 100).

Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Підпунктом «б» пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено абз. першим п. 8 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки нараховане грошове забезпечення позивача за квітень та травень 2024 року, тобто за два останні повні місяці перед звільненням, становить 71 275,50 грн: 35 637,75 грн за квітень 2024 року та 35 637,75 грн за травень 2024 року.

Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 1 168,45 грн (71 275,50 грн/61, де 61 кількість календарних днів у квітні травні 2024 року).

Період затримки розрахунку при звільненні розпочинається з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

Відповідно у спірному випадку період затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 30.06.2024 по 05.08.2024 (день проведення остаточного розрахунку з позивачем).

Як було зазначено вище, нормами статті 117 КЗпП України стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З урахуванням зазначеної норми, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 01.07.2024 (наступний день після звільнення з військової служби) по день фактичного розрахунку 05.08.2024, тобто за 36 днів.

Таким чином, середнє грошове забезпечення за відповідний час затримки розрахунку при звільненні становить 42 064,20 грн (1 168,45 грн х 36 календарних днів).

Суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42 064,20 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Надавши оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в сумі 42 064 (сорок дві тисячі шістдесят чотири) гривні 20 копійок з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО