Справа № 754/1257/25
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/116/25
Справа №754/1257/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову т.в.о. Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3 від 10.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 10.01.2025 т.в.о. Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. Причиною складення постанови слугувала відмова позивача після отримання повістки пройти ВЛК. Позивач зазначає, що не відмовлявся від повістки про проходження ВЛК, а лише просив додатковий час для надання медичних документів щодо стану здоров`я. Позивач не визнає свою вину у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, тому звернувся до суду та просить скасувати оскаржувану постанову у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б. від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України. Відповідачу надано строк (15 днів) для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Представником відповідача подано до суду відзив, в якому зазначено, що 10.01.2025 позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії (медичного огляду для встановлення ступеню придатності до проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації та в особливий період, далі за текстом ). Вказує на те, що вимога про проходження ВЛК була законною та пред`явленою в особливий період, а невиконання відповідач зазначеної вимоги є порушенням вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідачем не вчинялись дії щодо вчинення перешкод у проходженні ВЛК позивачем та можливості надання останнім медичних документів про стан його здоров`я, а відтак апелювання позивача щодо необхідності надання йому часу для збору медичних документів є нерелевантним аргументом. Щодо вручення повістки позивачу також зазначено, що на момент надання позивачу направлення на проходження ВЛК, вже перебував у відповідача, а тому не було підстав для виклику позивача окремою повісткою. Заперечує щодо заявлених вимог, просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 10.01.2025 уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 офіцером адміністративного відділення лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 74 про адміністративне правопорушення, згідно з яким гр-н ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК та відмовився отримувати 10.01.2025 о 14:00 год. направлення для проходження медичного огляду за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 10.01.2025 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 74, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено на нього штраф в розмірі 25 500 грн.

За змістом цієї постанови, 10.01.2025 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії та відмовився отримувати о 14:00 год. 10.01.2025 направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 на ВЛК для проходження медичного огляду за адресою: АДРЕСА_1 , що є порушенням абз. 4 ч. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Вбачається також, що ОСОБА_1 постанову отримав особисто 10.01.2025.

При цьому, в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 від 10.01.2025, у відповідності з якими останній вказує, що проживає зі старенькою мамою, доглядає її, працює на нетяжкій роботі за станом здоров`я. Вказує також, що відмовився від проходження ВЛК, оскільки є необхідність у наданні документів про стан здоров`я.

Суд критично ставиться до вказаних пояснень, оскільки позивачем не наведено обгрунтувань та не надано доказів на підтвердження догляду за матір`ю та того, що остання такого догляду потребує. Також не наведено аргументів щодо взаємозв`язку зазначеного з неможливістю проходження позивачем військово-лікарської комісії.

Варто звернути увагу на те, що позивач у наданих поясненнях вказує на те, що працевлаштований на «нетяжкій роботі за станом здоров`я», проте всупереч викладеному за інформацією, зазначеній в протоколі № 74 від 10.01.2025, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований у меблевій фабриці «ELLIO» на посаді вантажника. Отже, твердження позивача щодо його працевлаштування на «нетяжкій роботі» у наданих поясненнях, не відповідають дійсності та суперечать реальним обставинам справи.

В матеріалах справи міститься копія направлення від 10.01.2025 за № 13/16, відповідно до якого військовозобов`язаний ОСОБА_1 направляється на медичну комісію для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації та в особливий період. Вбачається, що зазначена копія направлення містить підпис Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а також зазначено номер такого направлення.

Також, в матеріалах справи, вбачається наявною копія карти обстеження та медичного огляду із зазначенням відомостей про ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1,211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Положеннями абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі по тексту - Порядок №560), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

Порядок №560 визначає процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних зміну військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби (пункт 1).

Відповідно до п. 74 Порядку №560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Вважаючи постанову № 74 від 10.01.2025 незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що позивач відмовився отримувати направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, не проходив медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Варто зауважити, що позивачем в обґрунтування відмови від проходження військо-лікарської комісії вказано на необхідність для надання документів про стан його здоров`я.

Проте, всупереч викладеному, позивачем не наведено доводів щодо необхідності для надання додаткових медичних документів, не наведено переліку захворювань, які повинні бути підтвердженні медичними виписками, зокрема, позивачем при зверненні до суду з вказаним адміністративним позовом також не надано жодного медичного документа чи виписки про стан його здоров`я.

З викладених підстав, суд приходить до висновку про те, що позивачем не спростовано жодними доводами чи доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, що відмова від проходження огляду на стан придатності до несення військової служби була законною та обґрунтованою.

Безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд враховує, що таке порушення вчинене позивачем в особливий період.

Також суд зазначає про те, що дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно, а оскаржувана постанова містить опис обставин,в під час розгляду справи (абз. 5 ч. 2 ст. 283 КУпАП), тобто суть правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується позивач.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1 - 3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Поряд з цим, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд враховує, що позивач не проходив медичний огляд і не пройшов його на час розгляду справи, а відтак в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У зв`язку з вищевикладеним,суд приходить до висновку про те, що дії відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 варто залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 19,62 Конституції України, ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, ст. 210-1 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 14.04.2025.

Суддя О.Б. Саламон