Справа № 160/8851/20
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2023 року Справа № 160/8851/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кадникової Г. В.
за участі секретаря судового засідання Зонової Л.В.
та учасників справи: позивача ОСОБА_1
представника відповідачів-1, -3 Армашової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Офісу Генерального прокурора, відповідача-2: Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, відповідача-3: Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про:
- визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 15 липня 2020 року Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-2) «Про неуспішне проходження прокурором атестації» за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 ;
- зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - відповідач-3) перевести ОСОБА_1 на рівнозначну посаду у відповідній обласній прокуратурі у відповідності до положень пунктів 7, 18 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»;
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 1 від 15 липня 2020 року Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 . Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1) задоволено частково. Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року у справі №160/8851/20 змінено. Доповнено резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 абзацом наступного змісту: Визнати прокурора - начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що успішно пройшов атестацію. Виключено з резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 абзац 3 наступного змісту: Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру () запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі. В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.03.2023 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі № 160/8851/20 скасовано. Справу №160/8851/20 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 справа передана на розгляд судді Кадниковій Г.В. та ухвалою від 17.04.2023 прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2003 року ОСОБА_1 працює в органах прокуратури України. Відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №704к від 23.06.2017 року обіймає посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області. 19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, офісів обласних прокуратур, а також необхідність проходження прокурорами атестації, як обов`язкову передумову для подальшого проходження служби в органах прокуратури. 04.03.2020 позивачем було успішно складено два етапи атестації, а саме: іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону; іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. У зв`язку з чим позивача було допущено до допущено до третього етапу атестації у формі проведення співбесіди. Після проведення співбесіди з усіма прокурорами, 06.07.2020 головуючим комісії було оголошено результати атестації, де він дізнався про продовження співбесіди та перенесення її на 15.07.2020. Після проведення співбесіди 15.07.2020 головуючим комісії було оголошено результати атестації про неуспішне проходження атестації позивачем. Таке рішення кадрової комісії є підставою для подальшого звільнення позивача з посади. Позивач вважає, що рішення Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора "Про неуспішне проходження прокурором атестації" від 15 липня 2020 року, не відповідає вимогам пунктів 1,3,4,5,7 та 8 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає скасуванню. Крім того, зазначив, що Наказом Генерального прокурора №410 від 03.09.2020 "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичну особу "Прокуратура Дніпропетровської області" у "Дніпропетровська обласна прокуратура". Наказом Генерального прокурора №414 від 08.09.2020 визначено день початку роботи Дніпропетровської обласної прокуратури - 11 вересня 2020 року. У зв`язку з чим позивач звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про його переведення до Дніпропетровської обласної прокуратури, однак листом від 16 вересня 2020 року №07-188 вих.20 Дніпропетровська обласна прокуратура відмовила йому у переведенні у зв`язку із неуспішним проходженням атестації. (том 2 а.с. 139-159).

Згідно письмового відзиву, Офіс Генерального прокурора вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. У зв`язку із цим ОСОБА_1 було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Так, Тринадцятою кадровою комісіє з атестації прокурорів регіональних прокуратур на виконання 13 розділу II Закону № 113-ІХ проведена співбесіда з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. За змістом п. 13 розділу IV Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії. Під час проведення співбесіди, комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 , вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. На підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі виконаного прокурором письмового завдання, а також отриманих пояснень прокурора, у Комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні. Крім того, зазначили, що у Комісії виник обґрунтований сумнів стосовно реальності походження відображених у деклараціях доходів ОСОБА_2 саме від підприємницької діяльністю. Щодо підстав невідповідності вимогам професійної етики вказали, що у Комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_3 вимогам професійної етики - чи самостійно ОСОБА_3 здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок. Зокрема він зазначав, що причиною є великий обсяг основного тексту-розділів. Натомість фактичний розмір дисертації зумовлений зовсім іншим чинником, а саме - великим обсягом додатків до дисертації, що становлять більше 30 сторінок. У зв`язку з цим начальник відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію. Таким чином, рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційно. Крім того, зазначили, що у зв`язку із запровадженням Законом № 113-ІХ першочергових і тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації прокурорів, подальша робота цих прокурорів в органах прокуратури можлива виключно у разі успішного проходження атестації. Навіть, у разі встановлення судом, порушення прав позивача при проведенні атестації, захист цих прав шляхом переведення на рівнозначну посаду в обласній прокуратурі не відповідатиме імперативній нормі Закону №113-ІХ. З огляду на викладене, просили у задоволенні позову відмовити повністю (том 2 а.с 183-204).

Згідно письмового відзиву Дніпропетровська обласна прокуратура просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що за приписами п.7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Таким чином, відсутні підстави для пропонування ОСОБА_1 та переведення його на будь-яку посаду прокурора відділу у Дніпропетровській обласній прокуратурі. Вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають (том 3 а.с. 162-168).

Тринадцята кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора відзив на позовну заяву до суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2003 року працює в органах прокуратури України.

Відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №704к від 23.06.2017 року обіймає посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області.

19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - «Закон № 113-ІХ»), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, офісів обласних прокуратур.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

На виконання викладених вимог Закону, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Наказом Генерального прокурора України від 02.06.2020 № 255 створено Тринадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур.

04.03.2020 року позивачем успішно складено два етапи атестації, а саме: 1) іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, отримав - 84 бали; 2) іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, отримав - 105 балів.

Враховуючи успішне проходження перших двох етапів атестації, позивачем було допущено до третього етапу атестації у формі проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, з виконанням письмового практичного завдання.

06.07.2020 року ОСОБА_1 виконав практичне завдання та згідно Графіку приступив до проходження співбесіди, яка проводилась Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур та була продовжена 15 липня 2020 року.

15 липня 2020 року за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 , Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення № 1 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» ( том 1 а.с.203-206).

В обґрунтування прийнятого рішення кадрова комісія посилалась на невідповідність вимогам професійної компетентності, а саме: у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні; невідповідності вимогам доброчесності, а саме: відображення завідомо недостовірних (неправдивих) відомостей у щодо доходів його дружини та походження відображених грошових коштів саме від реальної підприємницької діяльності; невідповідності вимогам професійної етики, а саме: виникли сумніви чи самостійно ОСОБА_3 , здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок.

Позивач не погодившись із вказаним рішенням Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 15 липня 2020 року звернувся до суду з позовом, оскільки наявність вказаного рішення кадрової комісії унеможливлює його переведення на посаду прокурора обласної прокуратури.

Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора по цій справі, у пунктах 65-66 постанови від 28.03.2023 зазначив наступне.

Оцінюючи спірне рішення Комісії, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що таке не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, добросовісності, розсудливості та пропорційності, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій та зазначає про таке.

У пунктах 71-79 постанови від 28.03.2023 Верховний Суд зазначив, що погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спірне рішення в частині висновку щодо невідповідності позивача вимогам професійної етики є необґрунтованим та невмотивованим, оскільки в цій частині рішення кадрової комісії засновано на наявності начебто обґрунтованих, проте не підтверджених належними та допустимими доказами, сумнівів членів комісії щодо самостійного написання позивачем дисертації. Фактично, такі висновки є припущеннями, що не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила кадрова комісія під час ухвалення такого рішення в цій частині, оскільки відповідачем не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття.

Також Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості висновку комісії про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності, з огляду на успішне проходження позивачем попередніх двох етапів атестації, за результатами складення яких позивачем було продемонстровано високий рівень професійних знань та навичок, та успішне виконання практичного завдання з подальшим його обґрунтуванням під час співбесіди, зокрема, щодо 4 питання.

Щодо висновку Комісії про невідповідність позивача вимогам доброчесності, у зв`язку із виникненням сумніву стосовно реальності походження відображених у деклараціях доходів дружини позивача саме від реальної підприємницької діяльності, суди попередніх інстанцій констатували про перевищення кадровою комісією своїх повноважень.

Водночас Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції, а відповідач під час прийняття рішень, не повинен перебирати на себе компетенцію інших органів влади в частині встановлення фактів, що згідно з нормами чинного законодавства України не належать до компетенції кадрової комісії.

Наявність у Національного агентства з питань запобігання корупції виключних повноважень на здійснення повної перевірки декларацій, яка полягає, зокрема, у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення суб`єкта декларування, не обмежує кадрові комісії у здійсненні ними перевірок відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

Так, встановлений Законом України "Про запобігання корупції" порядок перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та передбачена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" процедура атестації з проведенням співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є двома різними, окремими, законодавчо врегульованими процедурами, які мають різні правові наслідки, не підміняють та не суперечать одна одній.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 640/1083/20, від 22.09.2022 у справі № 200/7541/20-а.

При цьому, враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи (матеріали атестації), Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій мали б у процесі судового розгляду дослідити усі підтверджуючі документи, які б спростували або не спростували обґрунтовані сумніви Кадрової комісії, про які зазначено в оскаржуваному рішенні, стосовно невідповідності позивача вимогам доброчесності.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Верховний Суд у постанові від 28.03.2023 по цій справі зазначив, що під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з такого наступне.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 21 Закону №113-IX у Законі України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2 - 3, ст. 12 із наступними змінами) у статті 7: у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: « 1) Офіс Генерального прокурора»; у пункті 2 слово «регіональні» замінити словом «обласні»; у пункті 3 слово «місцеві» замінити словом «окружні»; пункт 4 виключити.

Отже, згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора (пункти 9, 10, 12 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).

Таким чином, процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом №113-IX та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її мету, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України Закону №113-IX) усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Виданий на виконання пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX наказ Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року оприлюднений державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 04 жовтня 2019 року.

Відповідно до пунктів 1, 9 та 10 розділу I Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Вищевказані вимоги ОСОБА_1 дотримано, ним подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів, що сторонами не заперечувалось.

Судом встановлено, що наказом Наказом Генерального прокурора України від 02.06.2020 № 255 створено Тринадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур і затверджено її склад.

Згідно з п.13 розділу II Закону №113-ІХ атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Пунктом 6 розділу І Порядку № 221 визначено, що атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Пунктом 13 розділу II Закону № 113-ІХ передбачено таку обов`язкову складову процедури атестації, як проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно з п.8 розділу IV Порядку № 221 співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (пункт 12 розділу IV Порядку №221).

За змістом п. 13 розділу IV Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Обговорення відбувається шляхом опитування прокурора членами Комісії та надання ним відповідей і пояснень. Під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора.

Відповідно до пункту 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів, присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Рішення кадрової комісії є, згідно з Законом №113, безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення позивача з посади, останнє має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, на засіданні Кадрової комісії 15.07.2020 року ухвалено рішення № 1 про неуспішне проходження прокурором ( ОСОБА_1 ) атестації, за результатами співбесіди.

Згідно вказаного рішення від 15.07.2020 року №1, кадрова комісія посилалась на невідповідність вимогам професійної компетентності, а саме: у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні; невідповідності вимогам доброчесності, а саме: відображення завідомо недостовірних (неправдивих) відомостей щодо доходів його дружини та походження відображених грошових коштів саме від реальної підприємницької діяльності; невідповідності вимогам професійної етики, а саме: виникли сумніви чи самостійно ОСОБА_3 , здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок.

Судом установлено та не заперечувалося учасниками справи, що позивачем було успішно пройдено два іспити у формі анонімного тестування та отримано 84 балів за перший іспит та 105 балів за другий іспит.

Наведене свідчить, що позивачем під час проведеної атестації було продемонстровано високий рівень професійних знань та навичок, що не заперечується відповідачами.

У той же час, незважаючи на високий рівень професійних якостей позивача, Кадровою комісією прийнято рішення № 1 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" виключно з огляду на той факт, що позивачем відображено завідомо недостовірні (неправдиві) відомості щодо доходів його дружини та походження відображених грошових коштів саме від реальної підприємницької діяльності.

Так, у відзиві на позовну заяву позивача, Офісом Генерального прокурора зазначено, що при співбесіді із ОСОБА_1 з`ясовувались питання, наведені у скаргах голови правління ГО «Платформа Громадський контроль» ОСОБА_4 від 03.07.2020 № 961/20 та з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , отриманих Тринадцятою комісією на електронну адресу, відповідно 08.07.2020 та 06.07.2020. Голосування членами комісії проходило за успішне проходження, голоси членів комісії розподілилися порівно, (том 2 а.с. 194).

При цьому із тексту оскаржуваного рішення кадрової комісії судом встановлено, що під час співбесіди, яка проходила 06.07.2020 року Комісією було запропоновано ОСОБА_2 надати документи, що підтверджують реальність підприємницької діяльності його дружини, у зв`язку з чим Комісією прийнято рішення про продовження співбесіди з прокурором 15.07.2020 року (том 1 а.с. 204). Згідно протоколу № 4 засідання Тринадцятої кадрової комісії від 06.07.2020, вирішено продовжити співбесіду позивача 15 липня 2020 року для надання прокурором додаткових матеріалів для підтвердження доброчесності прокурора. Голоси членів комісії розподілилися порівно, «за»- три, проти - « 3», ухвалене процедурне рішення «за» яке проголосував голова комісії.

Таким чином, кадрова комісія продовжила співбесіду з позивачем для надання прокурором додаткових матеріалів для підтвердження саме доброчесності, що стосувались підприємницької діяльності його дружини, тобто додаткових пояснень щодо невідповідності прокурора професійної компетенції та етики не вимагали, що свідчить про відповідність прокурора вказаним якостям, враховуючи, що голосування членами комісії проходило за успішне проходження атестації позивачем.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем до атестаційної комісії були надані: Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 від 02.12.2016, Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 від 02.12.2016, Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 від 02.12.2016; Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 від 02.12.2016; Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_9 від 15.12. 2017 року. Книгу обліку доходів і витрат ОСОБА_2 .

Згідно протоколу засідання комісії № 11 від 15.07.2020 року голосування членами комісії проходило за успішне проходження, голоси членів комісії розподілилися порівно. Рішення не набрало чотирьох голосів, відповідно до п. 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233, тому було ухвалене рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що рішення Тринадцятої кадрової комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1 від 15 липня 2020 року не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з такого.

Оскаржуване рішення кадрової комісії, не містить жодного обґрунтування щодо успішного проходження позивачем двох етапів атестації, тривалий час перебування на посаді в органах прокуратури, досвід та заохочення, які були застосовані до позивача, успішне виконання практичного завдання з подальшим його обґрунтуванням під час співбесіди, зокрема, щодо 4 питання.

При цьому, розглядаючи питання доброчесності прокурора, з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 28.03.2023 по справі, суд зазначає наступне.

Щодо питання доброчесності прокурора, суд враховує таке.

Так, чинним законодавством не надано точного визначення даного поняття, а також вичерпного переліку критеріїв, за якими можливо здійснити відповідну оцінку. Водночас, таке поняття зустрічається у низці нормативно-правових актів.

Серед інших обов`язків прокурора, частиною 5 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор зобов`язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності. Таємну перевірку доброчесності прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних і окружних прокуратур проводять підрозділи внутрішньої безпеки в порядку, затвердженому Генеральним прокурором.

Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (Кодекс), який визначає основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою (преамбула Кодексу).

Статтею 4 Кодексу до принципів, на яких ґрунтується професійна діяльність прокурорів віднесено, поміж інших, доброчесність, зразковість поведінки та дисциплінованість.

При виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність. Прокурор повинен використовувати ввірене йому службове майно бережливо та лише за призначенням (ст. 16 Кодексу).

Розуміння процедури перевірки доброчесності прокурора можливо дослідити на прикладі Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України N 205 від 16.06.2016 (Порядок N 205) та Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України N 111 від 13.04.2017 (Порядок N 111).

Відповідно до п. 1 розділу II Порядку N 205 кожний прокурор з метою виконання вимог частини п`ятої статті 19 Закону України "Про прокуратуру" зобов`язаний щороку до 01 лютого подавати до підрозділу внутрішньої безпеки власноруч заповнену анкету доброчесності прокурора за формою, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 16.06.2016 N 205 (далі - Анкета).

За змістом Анкети, що наведена у додатку 2 Порядку N 205 прокурор підтверджує або не підтверджує, зокрема, про те, що не вчиняв дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; своєчасно та достовірно задекларував своє майно, доходи, видатки і зобов`язання фінансового характеру, а також членів його сім`ї у порядку, встановленому Законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про запобігання корупції"; рівень життя відповідає наявному в прокурора та членів його сім`ї майну і одержаним ними доходам.

У разі одержання інформації, яка може свідчити про недостовірність (в тому числі неповноту) тверджень, поданих прокурором у Анкеті, та стосується конкретного прокурора і містить фактичні дані, що можуть бути перевірені, підрозділ внутрішньої безпеки у десятиденний строк з дати її отримання повідомляє відповідного керівника прокуратури про необхідність призначення службового розслідування з долученням отриманої інформації (п. 8 розділу II Порядку N 205).

Службові розслідування, призначені з метою перевірки недостовірності (в тому числі неповноти) тверджень, поданих прокурором у Анкеті, проводяться за участю уповноважених осіб (п. 12 розділу II Порядку N 205).

Пунктом 6 розділу III Порядку N 111 передбачено, що Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України, поміж іншого, проводить таємні перевірки доброчесності прокурорів у порядку, визначеному наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 N 205 "Про затвердження Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.06.2016 за N 875/29005; у межах компетенції взаємодіє з правоохоронними органами, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, правозахисними та іншими громадськими організаціями, спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції.

З аналізу наведеного убачається, що перевірка доброчесності прокурора, у разі одержання інформації, яка (1) стосується конкретного прокурора, (2) може свідчити про недостовірність (неповноту) тверджень, зокрема, про доброчесність, (3) містить фактичні дані, що (4) можуть бути перевірені, передбачає проведення службового розслідування. При чому, з метою перевірки отриманих даних, уповноважена особа Генеральної інспекції прокуратури України взаємодіє, зокрема, зі спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції.

Належне дотримання описаної процедури покликано гарантувати принципи обґрунтованості та юридичної визначеності рішення, яке приймається за наслідком службового розслідування.

Так, Тринадцята кадрова комісія в рішенні № 1 від 15.07.2020, зазначила, що у Комісії виник сумнів стосовно реальності походження відображених у деклараціях доходів ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зроблено висновок про те, що позивачем здійснено відображення завідомо недостовірних (неправдивих) відомостей у щодо доходів його дружини та походження відображених грошових коштів саме від реальної підприємницької діяльності.

По-перше, суд звертає увагу на те, що позивачем подавалися декларації до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі також - НАЗК).

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 N 1700-VII (далі також - Закон N 1700-VII).

Так, абз. 14 ст. 1 Закону N 1700-VII встановлено, що спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК, Національне агентство).

Згідно із п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 11 Закону N 1700-VII, до компетенції НАЗК належать повноваження щодо: - проведення аналізу стану запобігання та протидії корупції в Україні, діяльності державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування у сфері запобігання та протидії корупції; - здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону N 1700-VII, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має, серед іншого, такі права: - одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань (пункт 1); - приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти (пункт 5); - отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону (пункт 6); - отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (пункт 9); - ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень (пункт 12); - складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення (пункт 12-1).

В свою чергу, ч. 1 ст. 48 Закону N 1700-VII встановлено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством (ч. 3 ст. 48 Закону N 1700-VII).

Окрім того, абз. 2 ч. 1 ст. 50 Закону N 1700-VII передбачено, що обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Приміткою ст. 50 Закону N 1700-VII визначено, що під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, поміж інших, прокурори.

Згідно з ч. 3 ст. 65 Закону N 1700-VII встановлено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, декларації ОСОБА_1 , через зайняття ним посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області підлягають обов`язковій повній перевірці Національним агентством з питань запобігання корупції.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції. У разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак необґрунтованості активів Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами. У разі ненадання суб`єктом декларування у зазначені строки письмових пояснень і доказів чи надання не в повному обсязі Національне агентство інформує про це Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру (ч. ч. 2, 3 ст. 50 Закону N 1700-VII).

З аналізу наведених вище статей убачається, що Національне агентство за наслідком виявлення недостовірних відомостей у декларації або ознак необґрунтованості активів, в обов`язковому порядку повідомляється або юридична особа публічного права, в якій працює декларант, або сам суб`єкт декларування.

У свою чергу будь-яких рішень або повідомлень Національного агентства з питань запобігання корупції у відношенні позивача в частині задекларованих ним відомостей не виявлено та відповідачами не заявлено, тому суд дійшов до висновку про відсутність таких відомостей від Національного агентства з питань запобігання корупції у Тринадцятої кадрової комісії під час проведення атестації та винесення оскаржуваного рішення.

По-друге, при розгляді питання відповідності чи невідповідності позивача вимогам доброчесності, у зв`язку із виникненням сумніву стосовно реальності походження відображених у деклараціях доходів дружини позивача саме від реальної підприємницької діяльності, в ході судового розгляду справи судом досліджено усі підтверджуючі документи підприємницької діяльності дружини позивача, які також попередньо надавались до атестаційної комісії.

Суд вважає недоведеними та безпідставними аргументи відповідачів, зокрема викладені у письмових поясненнях відповідача-1 за вихідним № 15/1/2-59294-20 від 11.05.2023, які надійшли до суду 18.05.2023. Також, безпідставними є й висновки комісії щодо ненадання ОСОБА_1 доказів законності походження його майна та майна членів його сім`ї, підтвердження доходів дружини з підприємницької діяльності.

Обґрунтування наведені у рішенні вище та підтверджені матеріалами справи.

Крім того, суд приймає до уваги та вважає слушними аргументи позивача, що у контролюючого (податкового) органу відсутні зауваження щодо звітності дружини позивача, порушення останньою норм податкового законодавства не зафіксовано.

За частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, суд доходить висновку про безпідставність зауважень до позивача стосовно підприємницької діяльності його дружини та батьків.

Як наслідок рішення комісії з цього питання є виключно суб`єктивною думкою окремих осіб - членів Комісії, проте не відповідає фактичним обставинам та жодним чином не свідчить про невідповідність позивача вимогам доброчесності, оскільки не ґрунтується на належних доказах зворотного.

За даних обставин, Тринадцятою кадровою комісією здійснено перевищення повноважень, визначених спеціальними нормативно-правовими актами. Відповідачем фактично здійснено перевірку декларацій ОСОБА_1 та його дружини, як суб`єкта підприємницької діяльності, не у спосіб, передбачений чинним законодавством, із порушенням ст.19 Конституції України. Враховуючи, що перевірка декларації суб`єкта підприємницької діяльності відносить до повноважень органів ДПС України.

Суд ставиться критично до висновку в рішенні кадрової комісії щодо невідповідність вимогам професійної компетентності, у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні, оскільки позивач підчас співбесіди 06.07.2020 року надав пояснення, на питання, яких дій має вжити прокурор у відповідь на рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного у вигляді тримання під вартою втратила законну силу, а підозрюваний так і не був затриманий та доставлений до суд, про можливість апеляційного оскарження прокурором ухвали в апеляційному порядку, вказані пояснення містяться на диску який долучений до матеріалів справи (час надання відповіді 00:14:00 запису, диск за 06.07.2020). При цьому зазначив, що за браком часу на четверте питання практичного завдання було надано стисло. При цьому, позивач на поставленні відповіді під час співбесіди надав в повному обсязі з їх обґрунтуванням, та підтвердив високий рівень професійних знань та навичок, що підтверджується отриманими балами та не заперечується відповідачами.

Висновки в рішенні кадрової комісії на обгрунтованні сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_3 вимогам професійної етики, а саме: виникли сумніви чи самостійно ОСОБА_3 , здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок, відповідачем зроблені з перевищенням своїх повноважень.

Так відповідно до пунктів 6, 27, 30 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. №, наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій. МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук. Спеціалізована вчена рада несе відповідальність за обґрунтованість прийнятих нею рішень і забезпечує високий рівень вимогливості під час розгляду дисертацій та проведення їх захисту. У разі порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук МОН вживає відповідних заходів аж до скасування рішення ради. Керівники закладів вищої освіти, наукових установ, в яких утворені ради, забезпечують їх ефективне функціонування. Персональну відповідальність за дотримання спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів вищої кваліфікації, науковий рівень захищених у радах дисертацій несуть керівники рад. Контроль за науковим рівнем дисертацій МОН здійснює за участю експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій. Порядок утворення, функціонування та діяльності експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій визначається положенням про експертну раду, яке затверджує МОН. Експертні ради з питань проведення експертизи дисертацій проводять експертизу захищених дисертацій, розглядають питання, що належать до їх компетенції, готують експертні висновки про відповідність встановленим вимогам і відповідають за якість та об`єктивність підготовлених ними висновків. У разі потреби МОН запрошує на засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій здобувача, наукового керівника, керівника спеціалізованої вченої ради, де проводився захист дисертації.

Рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук набирає чинності з дати набрання чинності наказом МОН про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради та видачу відповідного диплома на підставі рішення атестаційної колегії.

Тобто, саме до повноважень спеціалізованої вченої ради та Міністерства освіти і науки України відноситься перевірка дисертації та вимоги щодо її захисту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у спосіб передбачений чинним законодавством, отримав науковий ступень кандидата наук присуджений спеціалізованою вченою радою Д 26.236.02, що підтверджується Дипломом кандидата наук Інституту держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України ДК №047534, виданий на підставі рішення Атестаційної колегії від 05 липня 2018 року (том 2 а.с. 127).

За висновком суду, рішення, підставою для якого може бути обґрунтований сумнів, повинно містити пояснення всіх обставин, що мають значення для вирішення відповідного питання.

Презумпція оціночного поняття, яким є обґрунтований сумнів, як на підставу прийняття рішення, не лише спотворює його обґрунтованість, а й суперечить принципу правової визначеності, однією зі складових якого є чітке встановлення меж та порядку реалізації владних повноважень спеціальним суб`єктом.

У контексті наведеного слід додати, що згідно з п. п. 169-170 рішення ЄСПЛ від 09.04.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (заява N 21722/11), "вислів "згідно із законом" вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25.03.98 у справі "Копп проти Швейцарії", п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, відповідність закону передбачає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку стосовно обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. також рішення від 24.04.2008 у справі "C. G. та інші проти Болгарії", заява N 1365/07, п. 39).

Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі "P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства", заява N 44787/98, п. 46, 2001-IX).

У пункті 49 рішення ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі "Волохи проти України" (заява N 23543/02) зазначено, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Обґрунтований сумнів за замовчуванням повинен містити достатні підстави для його виникнення.

Натомість, зміст оскаржуваного рішення Комісії N 1 від 15.07.2020 містить виключно висновок щодо невідповідності позивача вимогам компетентності, доброчесності та професійної етики, який ґрунтується на "обґрунтованих сумнівів" Комісії.

Разом з тим, при новому розгляді справи, суд враховує письмові пояснення позивача, які надійшли до суду 17.05.2023, за змістом яких ОСОБА_1 вказує, що Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора 01.10.2021 року з ним проведено співбесіду, за результатами якої колегіально перевірено критерії його оцінки щодо професійної компетентності, відповідність вимогам доброчесності та відповідності вимогам професійної етики. Комісією прийняте рішення про успішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3441к- від 28.10.2021 ОСОБА_1 призначено прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю обласної прокуратури.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі на час нового розгляду справи не актуальні та позивач просить в цій частині залишити позов без розгляду.

Представник відповідачів у судовому засіданні не заперечувала щодо викладених позивачем обставин та на вимогу суду 27.06.2023 разом з додатковими поясненнями надала в копіях рішення №1 про успішне проходження прокурорами атестації Кадрової комісії № 16 від 01.10.2021, заяву ОСОБА_1 від 26.10.2021 про переведення, наказ №3441к від 28.10.2021 про переведення начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 на посаду прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури.

За змістом п.6 рішення №1 про успішне проходження прокурорами атестації Кадрової комісії № 16 від 01.10.2021 успішно пройшов атестацію начальник відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 (позивач по справі).

Щодо дискреційності повноважень кадрових комісій з атестації прокурорів суд зазначає наступне.

Обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора, виставляючи певну кількість балів, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про непроходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку N 221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

Наведені вище висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, напрацьованою в межах розгляду справи N 9901/831/18 (постанова від 09.10.2019).

У контексті обставин цієї справи не менш важливою є та обставина, що позивач має значний стаж роботи а органах прокуратури - понад 17 років. Тому ставити під сумнів його здатність займати посаду прокурора без пояснень в чому такий сумнів полягає, чим він обґрунтований, є неприпустимим. Окрім того, такий підхід до атестації певною мірою підриває авторитет до системи прокуратури загалом.

У спірному ж рішенні комісія обмежилася лише стислим (загальним, невизначеним) посиланням на наявність окремих начебто «обгрунтованих» сумнівів» щодо відповідності позивача вимогам професійної етики, професійної компетентності та доброчесності, що жодним чином не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила комісія під час ухвалення такого рішення, оскільки в ході судового розгляду висновки комісії, які викладенні в рішенні не були доведенні відповідачем та спростовані наданими доказами, що є достатнім та самостійним підґрунтям для визнання його протиправним та скасування.

Крім того, відповідно до пункту 6 розділу V Порядку № 221 рішення кадрових комісій про неуспішне проходження атестації може бути оскаржене прокурором у порядку, встановленому законодавством, що в свою чергу покладає на кадрові комісії обов`язок обґрунтувати рішення про проходження або не проходження атестації прокурором у такий спосіб, щоб рішення містило мотиви та посилання на відповідні докази, на підставі яких таке рішення приймається.

Наведене узгоджується із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейським Судом з прав людини наголошено, що «... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).».

Суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини висловлено правову позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010).

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання представника Офісу Генерального прокурора щодо дискреційних повноважень кадрових комісії та відсутності повноважень у суду здійснювати оцінку предмету атестації, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню пункту 12 Порядку №233.

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984 Ф).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, оскаржуване рішення Тринадцятої кадрової комісії від 15.07.2020 № 1 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації, не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, добросовісності, розсудливості та пропорційності, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, а відтак, його слід визнати протиправним та скасувати.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру перевести ОСОБА_1 на рівнозначну посаду у відповідній обласній прокуратурі у відповідності до положень пунктів 7, 18 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», суд враховує наступне.

Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора 01.10.2021 року з ним проведено співбесіду, за результатами якої колегіально перевірено критерії його оцінки щодо професійної компетентності, відповідність вимогам доброчесності та відповідності вимогам професійної етики. Комісією прийняте рішення про успішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3441к від 28.10.2021 ОСОБА_1 призначено прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю обласної прокуратури.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі на час нового розгляду справи не актуальні та у їх задоволенні належить відмовити.

Судом також враховується п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на положення ч.3 ст. 139 КАС України зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1681,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора коштів у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Офісу Генерального прокурора, відповідача-2: Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, відповідача-3: Дніпропетровської обласної прокуратури про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 1 від 15 липня 2020 року Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840грн. 80коп. (вісімсот сорок гривень 80коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 липня 2023 року.

Суддя Г. В.Кадникова