Справа № 400/10306/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 р. № 400/10306/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
провизнання протиправним та скасування рішення від 02.10.2024 №50 та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправним і скасування рішення № 50 від 02.10.2024 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з 24.09.2024 з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 12.09.2024 № 11-06/6/2162 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), № 11-06/6/2163 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), видані ГУДКСУ у Миколаївській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 24.09.2024 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про перехід на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Рішенням від 02.10.2024 року №50 відмовлено в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону «Про державну службу» №889 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Позивачка вважає таку відмову органу пенсійного фонду протиправною, тому й звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою від 04.11.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/10306/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що оскаржуване позивачкою рішення від 02.10.2024 року №50 про відмову в переведенні на інший вид пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачка звернулася до відповідача з заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. За результатами розгляду заяви відповідач рішенням від 02.10.2024 року №50 відмовив у переведенні пенсії, посилаючись на відсутність факту роботи станом на 01.05.2016 року на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та відсутність 20 - річного стажу роботи на згаданих посадах, позивачці відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно Закону № 889. Таким чином, відповідачем прийнято правомірне рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії, а вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком на підставі положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

24.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком, що передбачена Законом України "Про державну службу" № 889.

02.10.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №50 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889.

У рішенні вказано, що стаж державної служби складає 15 років 09 місяців 21 день (з 31.02.1991 по 31.10.2006), що є недостатнім для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Не погодившись з рішенням від 02.10.2024 року №50, позивачка оскаржила його в судовому порядку, звернувшись до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Суд вказує, що вищевказаним Законом збережено право на призначення пенсії державних службовців особам, які мають стаж не менше 20 років на посадах віднесених до категорій посад державних службовців.

Також, пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, спір, що виник між сторонами, зводиться до того, чи зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом № 889 стаж роботи в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889 передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до приписів ст. 1, 2, 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом № 889 діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (далі - Порядок № 283).

Відповідно до п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 (закон втратив чинність на підставі Закону № 889, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 та 12 розділу XI Закону № 889), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З огляду на вищезазначену норму, необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті, є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058.

Таким чином, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889) право на пенсію державного службовця мали особи, які: 1) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; 2) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року відповідно до ст. 90 Закону № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року в справі № 295/16375/16-а (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73335073).

Так, відповідно до записів трудової книжки, позивачку 11.02.1991 - прийнято на посаду інспектора в Заводський райсовбес; 01.04.1991 - переведено на посаду інженера-програміста; 19.08.1992 - переведено на посаду старшого інженера-програміста; 01.04.1994 - присвоєно 13 ранг державного службовця; 01.08.1994 відділ соціального захисту населення Заводського облвиконкому і територіальний центр по обслуговуванню пенсіонерів Заводського району реорганізовано в Управління соціального захисту населення Заводського облвиконкому; 03.01.1997 - прийнято Присягу державного службовця; 01.12.1997 - переведено на посаду головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення; 09.04.1999 - переведено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу з питань соціального захисту населення; 09.04.1999 - присвоєно 12 ранг державного службовця; 25.08.1999 - присвоєно 11 ранг державного службовця; Управління соціального захисту населення Заводського райвиконкому з 22.11.2000 р. перейменовано в управління праці та соціального захисту населення Заводського райвиконкому; 11.09.2001 - прийнято Присягу посадової особи місцевого самоврядування; 07.09.2001 присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування; 17.07.2002 - звільнено із займаної посади згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України; 18.07.2002 - призначено на посаду заступника начальника управління, начальника відділу з питань соціального захисту населення в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Заводського району; 16.05.2005 - звільнено із займаної посади переведенням до управління праці та соціального захисту населення Заводського району виконкому Миколаївської міської ради згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України; Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Заводського району виконавчого комітету міської ради з 16.05.2005 перейменовано в управління праці та соціального захисту населення Заводського району виконавчого комітету міської ради; 17.05.2005 - призначено на посаду заступника начальника управління, начальника відділу соціальної допомоги; 17.05.2005 - присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування; 31.10.2006 - звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України; 01.11.2006 - призначено на посаду заступника директора міського територіального центру по соціальному обслуговуванню незахищених верств населення, начальника територіального центру Заводського району; 25.05.2010 Міський територіальний центр по соціальному обслуговуванню незахищених верств населення перейменовано в територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг); 19.07.2010 - звільнено в зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; 01.10.2010 - призначено на посаду головного спеціаліста головного спеціаліста відділу у справах молоді, культури, сім`ї та спорту адміністрації Заводського району виконкому Миколаївської міської ради; 30.06.2015 - звільнена із займаної посади за уг одою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України; з 01.07.2015 по 16.08.2016 працювала в «Міський протитуберкульозний диспансер»; з 17.08.2016 по 17.07.2019 працювала в Міській дитячій поліклініці № 4; 22.07.2019 - прийнято на посаду головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Миколаївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області; 18.04.2023 - звільнено в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: реорганізації, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; з 01.07.2023 по 29.02.2024 працювала в Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Центр соціально значущих хвороб»; 01.03.2024 - призначено на посаду провідного спеціаліста відділу діловодства Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області; 01.06.2024 присвоєно 9 ранг державного службовця.

Як вбачається з оскаржуваного рішення стаж державної служби позивачки складає 15 років 09 місяців 21 день (з 31.02.1991 по 31.10.2006), тобто не враховано до стажу державної служби періоду роботи на посадах в органах місцевого самоврядування.

В силу п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493 зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до приписів ст. 1, 2, 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 р. № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом № 889 діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283).

Відповідно до п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з трудової книжки, позивачка працювала на посадах органів місцевого самоврядування. Такі періоди роботи не враховані відповідачами до стажу державної служби.

Таким чином, доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Вказане свідчить про те, що стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби становить більше 20 років, що дає їй право на призначення пенсії згідно Закону № 889 з 24.09.2024 року (дата звернення із заявою про перехід на пенсію згідно Закону № 889).

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги наявність у трудовій книжці позивачки усіх необхідних записів на підтвердження наявного у неї стажу роботи на посадах, період роботи на яких зараховується до стажу державної служби, суд дійшов до висновку, що рішення відповідача щодо відмови позивачці в переведенні з одного виду пенсії на інший, а саме, в переведенні з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправним.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що в досліджуваних правовідносинах встановлено, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби період роботи позивачки та приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивачки, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивачки на підставі ч.2 ст.9 КАС України та встановити позивачці належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органі місцевого самоврядування.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з 24.09.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Крім того, у рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, загальний стаж державної служби позивачки становить більше 20 років, що безумовно дає підстави для переведення на пенсію за віком як державному службовцю.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання врахувати довідку про складові заробітної плати, суд зазначає, що зазначена вимога є передчасною, оскільки при розгляді заяви позивачки відповідач взагалі відмовив їй у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889.

Відтак, спору щодо застосування складових заробітної плати та довідки для призначення пенсії на час звернення позивачки у цій справі до суду не існувало.

Відповідач ще не приймав рішення щодо переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що її права у зазначеній частині при переведенні з одного виду пенсії на інший будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням того, що рішення про відмову в призначенні пенсії, яким позивачу також відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів, винесено ГУ ПФУ у Львівській області, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУ ПФУ у Львівській області області.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ідентифікаційний код 13814885) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення від 02.10.2024 №50 та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №50 від 02.10.2024 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органі місцевого самоврядування.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця, починаючи з 24.09.2024 року (з дати подання заяви) відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу", нарахувати та виплатити різницю недоотриманої пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

7. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко