Справа № 520/35800/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 р. Справа № 520/35800/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.01.25 по справі № 520/35800/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про:

1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2024 №27 про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 18 років 7 місяців 17 днів та загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50%;

2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонд) України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж 23 роки 06 місяців 24 дні; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді Харківського окружного адміністративного суду у відставці виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 23 роки 06 місяців 24 дні та обчислювати виходячи із загального відсотку розрахунку пенсії - 57% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 27.06.2024 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень протиправного управлінського волевиявлення була штучно створена перешкода в отриманні довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року позов - задоволено частково.

Суд вийшов за межі позову.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2024 №27 в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду замість 56% суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи суддею - 23 роки 06 місяців 24 дні.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області внести до інформаційних баз даних Пенсійного фонду України відомості про наявність у судді Харківського окружного адміністративного суду у відставці ОСОБА_1 стажу роботи на посаді судді згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.04.2024р. №1316/0/15-24 - 23 роки 06 місяців 24 дні.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 27.06.2024р. здійснити призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % та провести відповідні виплати без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше проведених платежів.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень) 60 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 обчислене виходячи із стажу роботи на посаді судді 18 років 7 місяців 17 днів в розмірі 50% суддівської винагороди.

Позивачу до суддівського стажу зараховано період роботи з 02.11.2005-26.06.2024.

Відповідач зазначає, що статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 втратила чинність на підставі Указу Президента № 248/2008 від 20.03,2008). Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судці право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (в свою чергу постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 втратила чинність 01.12.2010). Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1 -рп/99, від 05.04.2001 № 3- рп/2001 від 12.03.2012 № 6-рп/2012 незворотність дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносини між державою та громадянами.

Таким чином, на думку відповідача, вимога позивача про зарахування до суддівського стажу навчання в вищому юридичному навчальному закладі є необгрунтованою, оскільки вищезазначені нормативно правові акти втратили чинність, тому в Управління відсутні підстави для зарахування до суддівського стажу половини строку навчання на денній формі вищого юридичного закладу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, приписами абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи обставини того, що позивач був призначений на посаду судді у період дії Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ, то і визначення його стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до вказаного законодавства. Вказані обставини також підтверджуються положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-УІІІ, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УІІІ, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; Указом Президента України від 06.03.2006р. №199/2006 був призначений на посаду судді Глобинського районного суду Полтавської області, Указом Президента України від 15.08.2007р. №713/2007 був призначений на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду, постановою Верховної ради України від 17.02.2011р. №3048-VI був обраний на посаду судді Харківського окружного адміністративного року; публічну службу на посаді професійного судді проходив безперервно; згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.04.2024р. №1316/0/15-24 був звільнений з посади судді Харківського окружного адміністративного суду у відставку із показником вислуги років на посаді судді (стажу роботи судді) 23р. 06м. 24дн.; 26.06.2024р. заявник був відрахований із штату Харківського окружного адміністративного суду з посади судді згідно з наказом Голови Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024р. №04-04/117; у спірних правовідносинах має правовий статус судді Харківського окружного адміністративного суду у відставці.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 12.08.2024р. №27 заявнику з 27.06.2024р. було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у - 50% суддівської винагороди замість - 57% (як показника, котрий дорівнює стажу роботи на посаді судді 23р. 06м. 24дн.), заявник ініціював даний спір.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом владних повноважень не доведено відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, у той час як наведені заявником доводи узгоджуються із приписами ч. 3 ст. 142 Закону України №1402-VIII в частині необхідності застосування розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 56%.

За епізодом спонукання суб`єкта владних повноважень до обчислення розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 57%, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає у зв`язку із відсутністю порушеного права (ущемленого інтересу).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В силу статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VI).

Згідно з частинами 2-3 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з ч. 1 ст. 142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

За правилами ст. 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (ч.1 ст.137); До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч.2 ст.137).

Натомість, відповідно до п. 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності нормами Закону України №1402-VIII суспільні відносини з приводу обчислення стажу роботи на посаді судді були унормовані положеннями Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі за текстом - Закон України №2453-VI).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак, відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" суспільні відносини з приводу обчислення стажу роботи на посаді судді були унормовані положеннями ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі за текстом - Закон України №2862-ХІІ), Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Так, відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом України №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року; доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008р. №545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи, що стаж роботи заявника на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи заявника на посаді судді.

Положеннями ч. 2 ст. 142 Закону України №1402-VIII визначено, що момент виникнення права на отримання щомісячного довічного грошового утримання пов`язаний законодавцем із подією набуття громадянином України правового статусу - "суддя у відставці".

Єдиним спеціальним суб`єктом права, уповноваженим згідно з наданими Конституцією України повноваженнями надавати громадянину України правовий статус - "суддя у відставці" і розраховувати стаж роботи особи на посаді судді є Вища рада правосуддя, рішенням якої було встановлено, що стаж роботи заявника на посаді судді складає саме 23р. 06м. 24дн.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а.

Матерілами справи підтверджено, зокрема зі змісту рішення Вищої ради правосуддя від 30.04.2024 №1316/о/15-24, що розрахунок стажу позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить: загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 23 роки 6 місяців 24 дні, з яких: 18 років 1 місяць 24 дні робота на посаді судді, 2 роки 5 місяців половина строку навчання в юридичному навчальному закладі, 3 роки стаж роботи, вимога щодо якого визначалася законом та надавала право для призначення на посаду судді.

У зв`язку з викладеним суддя ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, встановлений статтею 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, колегія суддів враховуючи, що за рішенням Вищої ради правосуддя заявнику було встановлено 23 повних календарних років роботи на посаді судді, дійшла висновку, що відсоткове значення показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у даному конкретному випадку повинно складати - 56 % суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду.

У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі рішення з приводу застосування розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання заявника як судді у відставці у розмірі 50%, у той час як належним значенням названого показника згідно з ч. 3 ст. 142 Закону України №1402-VIII є 56%.

Під час розгляду справи суб`єктом владних повноважень не наведено юридично спроможних аргументів та не подано доказів відповідності вимогам закону реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення з приводу застосування відносно заявника розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 50%.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному конкретному випадку суб`єктом владних повноважень не доведено відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України.

Отже, право та охоронюваний законом інтерес заявника повністю та ефективно поновлюються визнанням протиправним оскарженого управлінського волевиявлення (в частині застосування розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 50%) і обтяженням суб`єкта владних повноважень на підставі ч. 2 ст. 5 та ч. 2 ст. 9 КАС України обов`язком здійснити призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року по справі № 520/35800/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 по справі № 520/35800/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич