Справа № 340/9863/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 340/9863/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року в адміністративній справі №340/9863/23 за позовом Дочірнього підприємства «Мінерал» ВАТ «Кіровоградське рудоуправління» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємства «Мінерал» ВАТ «Кіровоградське рудоуправління» звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, Державної податкової служби України, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.08.2023 року №4 Головного управління ДПС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій на суму 345068,81 грн. та рішення про результати розгляду скарги від 14.11.2023 року №34009/6/99-00-06-03-02-06 Державної податкової служби України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 31.08.2023 року №4 Головного управління ДПС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій на суму 345068,81 грн.

В іншій часині позову відмовлено.

Стягнуто на користь ДП «Мінерал» ВАТ «Кіровоградське рудоуправління» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області витрати по сплаті судового збору в розмірі 2493 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ДП «Мінерал» ВАТ «Кіровоградське рудоуправління» є суб`єктом господарювання у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ №30447988 основним видом діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код 47.11). Позивач перебуває на податковому обліку в органах ДПС України, є платником податку на додану вартість (ІПН 83).

Відповідачі Головне управління ДПС у Кіровоградській області та Державне податкової служби України є суб`єктами владних повноважень, які в даних правовідносинах реалізують надані їм Податковим кодексом України повноваження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 08.08.2023р. № 1025-п «Про проведення фактичних перевірок» на підставі ст.19-1, пп.20.1.2., пп.20.1.4., пп.20.1.8. - пп.20.1.11. п.20.1 ст. 20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2. п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, було зобов`язано податковий орган провести тривалістю 3 доби фактичну перевірку господарської одиниці магазину ДП «Мінерал», який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Катеринівка, вул. Південна, буд. 12, щодо дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операції, ведення касових операцій за період діяльності платника з 01.01.2023 року по 11.08.2023 року.

10.08.2023 року посадовими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку позивач ДП «Мінерал»

За результатом проведеної перевірки Головним управлінням ДПС в Кіровоградській області складено акт за №5690/11/28/РРО/30447988 від 10.08.2023 року (а.с.46).

У п.2.2.8 акту перевірки зазначено, що в ході перевірки, вибірковим аналізом аналітичної системи СОД РРО встановлено, що позивачем друкуються розрахункові документи в яких відсутні обов`язкові реквізити - цифрове значення марки акцизного податку на підакцизні товари; код товарної позиції підкатегорії згідно УКТ ЗЕД. Загальна сума розрахункових операцій, проведених через РРО з видачою розрахункових документів не встановленого зразка складає 230074,17 грн.

Висновками акту фактичної перевірки (п. 3.1.) встановлено порушення: п. 2, 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівля, громадського харчування та послуг» (далі Закон про РРО); Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13.

Згідно Додатку 2 до акту фактичної перевірки, проведено аналіз змісту розрахункових документів роздрукованих у період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року (а.с.57-75).

На підставі акта фактичної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.08.2023 року № 4 яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 345068,81 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (а.с.77).

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій до акту фактичної перевірки від 10.08.2023р. №5690/11/28/РРО/30447988, встановлено, що:

- за порушення пункту 2 ст. 3 Закону про РРО невидача розрахункового документу встановленого зразка (відсутні обов`язкові реквізити розрахункового документу), на підставі абз. 2 п. 1 ст. 17 Закону про РРО застосувати штрафну санкцію в розмірі 85,20 грн.;

- за порушення пункту 2 ст. 3 Закону про РРО невидача розрахункового документу встановленого зразка (відсутні обов`язкові реквізити розрахункового документу), на підставі абз. 3 п. 1 ст. 17 Закону про РРО застосувати штрафну санкцію в розмірі 344983,61 грн.

Не погодившись із прийняттям вищевказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до відповідача-2 із скаргою, яка, рішенням від 14.11.2023 року залишена без задоволення (а.с.10-12).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (надалі ПК України).

Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

При цьому, правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації ''яка свідчить про можливі порушення'' - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, що у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно розрахунків позивача проведених за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року сума продажу товарів, які підлягали оподаткуванню акцизним збором складала 137429,46 грн., що відповідачем-1 не спростовано (а.с.13-37).

Законом України від 03.03.2022 року №2118-IX Розділ II «Прикінцеві положення» Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» доповнено пунктом 12 такого змісту: « 12. Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються».

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

В подальшому п. 12 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зазнавав змін, а станом на дату проведення фактичної перевірки позивача мав наступну редакцію: « 12. Суб`єкти господарювання звільняються від відповідальності за порушення вимог цього Закону, вчинені ними у період з 1 січня 2022 року до 1 жовтня 2023 року, крім відповідальності за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, здійснення діяльності з купівлі/продажу іноземної валюти, діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор.».

Враховуючи вищевикладене застосування до позивача відповідальності за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» можливе було лише у разі здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем-1 загальна вартість операцій з продажу підакцизних товарів позивачем за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року склала 137429,46 грн., а отже саме з цієї суми мала б розраховуватись сума штрафних санкцій.

Натомість до позивача застосовано штрафні санкції виходячи із загальної суми реалізованих товарів за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року розмір яких склав 230074,17 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення від 31.08.2023 року №4 Головного управління ДПС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій на суму 345068,81 грн.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги від 14.11.2023 року №34009/6/99-00-06-03-02-06 Державної податкової служби України суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказане рішення не містить безпосередніх негативних наслідків для позивача зважаючи на те, що останній скористався правом на оскарження податкового повідомлення рішення до суду, а процедурних порушень під час розгляду скарги позивача відповідачем-2 судом не встановлено, тому позовні вимоги підлягали частковому задоволенню.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 2493 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

За змістом приписів частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року в адміністративній справі №340/9863/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року в адміністративній справі №340/9863/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати його проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко