Справа № 260/9470/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №260/9470/23
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Коваленко Н.В.
за наслідками розгляду адміністративної справи № 260/9470/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
1. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження максимальним розміром перерахованої пенсії у зв`язку з нарахуванням та виплатою щомісячної доплати в розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
2. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.
3. 24 квітня 2024 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 260/9470/23.
4. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 260/9470/23 залишено без задоволення.
4. Не погодившись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу.
5. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року апеляційну скаргу позивача на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надання документа про сплату судового збору.
6. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року повернуто позивачу.
7. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржник у встановлений судом строк виявленого недоліку апеляційної скарги не усунув - не надав суду документа про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
8. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
9. Верховний Суд постановою від 08 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року скасував.
Справу № 260/9470/23 направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
10. Суд дійшов висновку про те, що положення підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в частині встановлення для учасників процесу обов`язку сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України.
11. Враховуючи приписи частини четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за необхідне звернутись до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
12. Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
13. Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість викладення окремої думки виключно за наслідками розгляду справи.
14. З постановою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року у справі № 260/9470/23 та її мотивами я не погоджуюсь, та вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.
15. Ключовим питанням в межах доводів та вимог касаційної скарги у цій справі є питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю.
16. У Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду сформувалися різні підходи щодо необхідності сплати судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції за результатом розгляду заяв про встановлення судового контролю.
17. Так, в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі № 280/8893/20 колегія суддів (судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів) дійшла висновку, що підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційних скарг на будь-які ухвали суду першої інстанції, в тому числі й на ті, які прийняті за результатом розгляду заяв про встановлення судового контролю. Колегія суддів Верховного Суду завернула увагу на те, що ані приписами статті 3 Закону України «Про судовий збір» (в якій визначено перелік процесуальних дій за які судовий збір не сплачується), ані положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в якій визначено пільги щодо сплати судового збору) не передбачено можливості звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю (яка була предметом оскарження в зазначеній справі).
19. Натомість, колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 440/207/19 дійшла висновку, що приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, отже, за законом, на особу, яка звертається з відповідною заявою не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою, а тому на особу, яка оскаржує ухвалу суду, яка приймалась за результатом розгляду зазначеної заяви, не поширюється обов`язок щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на таку ухвалу.
20. Аналогічний висновок був викладений в постановах Верховного Суду від 08 грудня 2020 року у справі № 743/1604/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 560/4364/19 (судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав).
21. Зазначене є свідченням того, що у постановах Верховного Суду, ухвалених колегіями суддів з різних судових палат, викладено протилежні за змістом висновки щодо застосування положень підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в контексті необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
22. Відповідно до частини другої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
23. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу (частина четверта статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України).
25. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.
Суддя Н.В. Коваленко