Справа № 520/23738/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 р. Справа № 520/23738/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.10.24 по справі № 520/23738/23

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ"

про стягнення коштів з розрахункових рахунків,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, код 43983495) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" (вул. Леся Сердюка, буд. 56, кв. 87,м. Харків,61195, ) в якому, просить суд: стягнути до бюджету України кошти у розмірі 85 000,00 гривень у рахунок погашення податкового боргу з Приватного підприємства «БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ». податковий номер: 43933177, з усіх відкритих розрахункових рахунків.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до облікових даних контролюючого органу Приватне підприємство "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" має податковий борг перед бюджетом в загальному розмірі 85 000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 року позовну заяву Головного управління ДПС у Харківській області до Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" про стягнення податкового боргу - задоволено.

Стягнуто до бюджету України кошти у розмірі 85 000,00 гривень у рахунок погашення податкового боргу з Приватного підприємства «БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ». податковий номер: 43933177, з усіх відкритих розрахункових рахунків.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що з врахуванням приписів пп. 69.40 п. 69 підр. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, якщо припустити, що за апелянтом дійсно обліковується податковий борг, як про те зазначає позивач, відповідна позовна заява подана позивачем до Харківського окружного адміністративного суду передчасно, в силу наявного мораторію, встановленого на законодавчому рівні, на вчинення дій з погашення відповідного податкового боргу.

Представник відповідача зазначає, що станом на дату прийняття рішення судом діє пп. 69.40 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, відповідно до якого встановлено, що тимчасово, з 01 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють передбачені статями 59-60, 87-101 Податкового кодексу України заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року, зокрема, щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції можливим застосування до спірних правовідносин пп. 69.40 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що рішення про застосування фінансових санкцій від 29.11.2021 № на суму 17 000,00 грн винесено на підставі Висновку щодо неподання звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА від 22.11.2021 та Рішення про застосування фінансових санкцій від 29.11.2021 №000/27302/0902 на суму 68 000,00 грн винесено на підставі Висновку про неподання звітів про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв (форма звіту № 2-РС) від 25.11.2021, які 30.11.2021 направлені на адресу ПП «БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ», отримані платником податків 06.12.2021.

На переконання представника позивача рішення суду першої інстанції є обгрунтованим та законним.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що приватне підприємство "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" зареєстроване та перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 43933177.

Станом на дату звернення до суду ПП «БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ» має податковий борг по адміністративним штрафам та штрафним санкціям за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну (код платежу 21081500) сумі 85 000.00 грн, який виник на підставі:

- рішення про застосування фінансових санкцій від 29.11.2021 № на суму 17 000.00 гри;

- рішення про застосування фінансових санкцій від 29.11.2021 №000/27302/0902 на суму 68 000.00 гривень.

У зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені строки, позивачу сформовано та направлено податкову вимогу від 25.04.2023 № 0-2040, яка вважається врученою.

Вказана податкова вимога у судовому порядку не оскаржувалась. З моменту направлення податкової вимоги податковий борг платника податків існував не припиняючись. Дана податкова вимога не є скасованою, зміненою або відкликаною, не втратила своєї юридичної сили.

Сума податкового боргу обліковується в інтегрованій картці платника за відповідним платежем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг перед бюджетом в розмірі 85 000,00 грн, який на час розгляду справи не сплачений. Отже, позовні вимоги Головного управління ДПС у Харківській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України (далі ПКУ) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПКУ строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПКУ.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення (п. 59.1 ст. 59 ПКУ).

Податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Погашення податкового боргу платника податків врегульовано Главою 9 ПКУ.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПКУ з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених ПКУ, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або повноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг (п. 89.3 ст. 89 ПКУ).

Згідно з пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПКУ передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПКУ орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Отже, для стягнення податкового боргу з платника податку, що є фізичною особою підприємцем, необхідне відповідне рішення суду, яке з урахуванням вимог п. 87.11 ст. 87 ПКУ підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Колегія суддів враховує принципи податкового законодавства, а саме презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України).

Відповідно п.56.21 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Колегія суддів зазначає, що юридична конструкція норми п.56.21 ст. 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду.

Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом.

При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №380/671/20.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» (далі Закон № 3219- ІХ) , який набрав чинності 01.08., зокрема п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ доповнено п. 69.40, відповідно до якого встановлено, що тимчасово, з 01 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 ПКУ заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року, зокрема, щодо платників податків ФОП (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Дати завершення тимчасової окупації, завершення бойових дій, та дати припинення можливості бойових дій визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (зі змінами).

Таким чином, Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01.08.2023, введено в дію мораторій щодо не здійснення заходів з погашення податкового боргу, встановлений підпунктом 69.40 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ для платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку можливих бойових дій є території можливих бойових дій.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за № 309 від 22.12.2022 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004) затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі за текстом - Перелік територій).

Відповідно до вказаного Переліку територій Харківська міська територіальна громада (код UА0028556) з 24.02.2022 по 15.09.2022 перебувала в переліку територій активних бойових дій, а з 15.09.2022 і по теперішній час - в переліку територій можливих бойових дій.

Відповідно до сайту Децентралізація (https://decentralization.gov.ua/) м. Харків (де апелянт зареєстрований в якості платника податків) входить до Харківської міської територіальної громади.

Крім того, колегією суддів встановлено з матеріалів справи, що податковий борг виник ще в кінці 2021 року.

Отже, колегія суддів вважає, що до платників податків, податковою адресою/місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, контролюючі органи тимчасово (до настання вищезазначених подій) не застосовують заходи зі стягнення (погашення) податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року.

Конституційним Судом України у Рішенні від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зазначено, що Конституція України в частині першій статті 58 закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто , в даному випадку Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01.08.2023, відбулось пом`якшення відповідальності платниками податку - введено в дію мораторій щодо не здійснення заходів з погашення податкового боргу, встановлений підпунктом 69.40 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ для платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку можливих бойових дій є території можливих бойових дій.

Згідно вимог частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп-99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Виходячи із системного тлумачення норм Податкового кодексу України, а також принципів застосування норм Конвенції з прав людини Європейським судом з прав людини, принцип стабільності передбачає, що окрім того, що норми права повинні бути чіткими та точними, вони повинні бути передбачуваними для суб`єкта на якого вони розповсюджуються.

В окремих ситуаціях, коли цього вимагають принципи правової визначеності та захисту законних очікувань, може виникнути необхідність запровадити перехідні положення відповідно до обставин, однак, у даній ситуації цього зроблено не було.

Принцип стабільності податкового законодавства слугує реалізації правової визначеності. Стабільність податкового законодавства передбачає законні очікування платника податку щодо незмінності правового режиму оподаткування. У рішенні ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року зазначено, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може виступати у формі не лише майна, а й «виправданих очікувань» від ефективного використання права власності.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в умовах дії воєнного стану, з огляду на діюче станом на час подання даного позову до суду законодавство та діючий станом на момент розгляду справи Закон України від 30 червня 2023 року № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01.08.2023, яким п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ доповнено п. 69.40, відповідно до якого встановлено, що тимчасово, з 01 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 ПКУ заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року, зокрема, щодо платників податків ФОП (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях, позивач опинився в ситуації правової невизначеності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те , що станом на дату прийняття рішення судом першої та апеляційної інстанції діє п. 69.40 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ, відповідно до якого встановлено, що тимчасово, з 01 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 ПКУ заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року, зокрема, щодо платників податків ФОП (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях, колегія суддів вважає можливим застосування п. 69.40 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ до спірних правовідносин.

Саме з наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що для платників податків, відносно яких контролюючим органам не застосовуються заходи стягнення згідно з п. 69.40 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ, зупиняється перебіг строків давності, визначених п. 102.4 ст. 102 ПКУ. Тому, податковий орган, не позбавлений правом на застосування заходів стягнення (звернення до суду з позовом до Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" про стягнення до бюджету податкового боргу) з наступного числа за останнім числом місяця, в якому буде завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, колегія суддів зважає на висновок Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово звертала увагу судів, що відповідно до принципу jura novit curia (суд знає закони) неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.

Цей принцип означає, що суд може самостійно, безвідносно до посилань сторін, обирати і застосовувати норми права до фактичних обставин спору. Саме таке тлумачення принципу jura novit curia (суд знає закони) наведено у постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 600/2019/21-а.

Так, діючи в межах позовних вимог, з огляду на завдання суду та унормовані ч. 3 ст. 2 КАС України принципи адміністративного судочинства, зокрема, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну норму.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 року по справі № 520/23738/23, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 4542 грн. 00 коп. згідно з квитанцією № 8555-0081-0473-2554 від 02.12.2024 року.

Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4542 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 по справі № 520/23738/23 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області до приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" про стягнення коштів з розрахункових рахунків.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46, ) на користь Приватного підприємства "БЕРІ БЕНЧ БРЕВЕРІ" (61195, м. Харків, вул. Леся Сердюка, буд. 56, кв. 87, ) судові витрати на судовий збір в сумі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський