Справа № 420/14078/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський кружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за № 04-05/52 від 29.04.2024 року в частині визначення строку виплати заробітної плати: в травні 2024 року (п.2 наказу);

- визнати протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року в передбачені законом строки;

- зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів,

- Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів,

- Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом справи в сумі підтвердження якої буде надано додатково,

- Встановити строк для подання Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Херсонській області до суду звіту про виконання судового рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року заяву Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про закриття провадження у справі №420/14078/24 задоволено. Закрито провадження по справі №420/14078/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2024, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року скасовано; справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

25.10.2024 дана справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

На підставі розпорядження №510 від 11.11.2024 в.о керівника апарату суду, Одеським окружним адміністративним судом здійснено повторний автоматизований розподіл справи №420/14078/24 (новий номер провадження П/420/35133/24).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи визначено головуючого суддю Хлімоненкову М.В.

Ухвалою суду (суддя Хлімоненкова М.В.) від 19.11.2024 прийнято до провадження дану справу №420/14078/24. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що перебуває на державній службі та обіймає посаду секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області, що підтверджується довідкою від 13.03.2023 року. В 2023 році ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною 2021 року народження до досягнення нею трирічного віку, на підтвердження чого надала копію свідоцтва про народження дитини. У зв`язку зі скрутним матеріальним станом в родині ОСОБА_1 внаслідок військової агресії, за її ініціативою та за наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024 року відпустка ОСОБА_1 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була перервана. Відповідно до вказаного наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024 року ОСОБА_1 оголошено простій не з вини працівника з 01.01.2024 року до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Відповідно до табелю обліку робочого часу працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області за квітень 2024 року облік робочого часу ОСОБА_1 , як і більшості інших працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області, здійснювався як таких, що перебувають у простої. Табель обліку робочого часу за квітень 2024 року отриманий ТУ ДСА України в Херсонській області своєчасно. Однак, виплата заробітної плати ОСОБА_1 , в тому числі за квітень 2024 року, не здійснювалась у відповідності до наказу ТУ ДСА України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024 року, який є незаконним та був скасований як такий за наказом ТУ ДСА України в Херсонській області № 04-05/52 від 29.04.2024 року. Разом з тим, наказ начальника ТУ ДСА України в Херсонській області № 04-05/52 від 29.04.2024 року, в частині визначення строку виплати заробітної плати позивачу, а саме в травні 2024 року (п.2 наказу), на думку позивачки є також протиправним та таким, що підлягає скасуванню як такий, що перешкоджає виплаті позивачу заробітної плати у строки визначені законом, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства, питання оплати праці працівників апарату суду входить до виключної компетенції керівника апарату відповідного суду, на підставі розпорядчих документів якого здійснюється виплата належної працівнику апарату суду заробітної плати, а до компетенції начальника ТУ ДСА України не входить вирішення питань оплати праці працівників судів, оскільки позивач не перебуває у трудових відносинах з ТУ ДСА України в Херсонській області. Поряд з цим, ст. 115 КЗпП України чітко визначені строки виплати заробітної плати, а саме: не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У зв`язку з викладеним, начальник ТУ ДСА України в Херсонській області під час прийняття наказу за № 04-05/52 від 29.04.2024 року діяв протиправно в частині визначення строків виплати позивачу заробітної плати (п.2 наказу), за межами наданих йому діючим законодавством повноважень та з порушенням вимог ст. 115 КЗпП України. Про незаконність наказу начальника ТУ ДСА України в Херсонській області за № 04- 05/52 від 29.04.2024 року свідчить також фактична відсутність у тексті наказу будь-яких нормативних актів на підставі яких він прийняв оскаржуване рішення (п.2 наказу), оскільки діюче законодавство не передбачає права навіть роботодавця визначати строки виплати заробітної плати працівнику за межами встановлених законом строків такої виплати.

Відповідачем було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що в кінці січня 2024 року на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області надійшли оригінали наказів №01-68/02, №01-68/01 із Білозерського районного суду Херсонської області згідно яких перервано секретарю судового засідання Галушці Т.С. та секретарю суду Хатункіній А.С. відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначені накази 29.01.2024 року за вих. № 04-214/24 були повернуті до Білозерського районного суду Херсонської області, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки в преамбулі наказів зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, а в наказовій частині зазначено, що працівників вважати такими, що приступили до виконання своїх посадових обов`язків, що є протиріччям. У зв`язку із не здійсненням судочинства Білозерського районного суду, офіційна електронна пошта суду не відновлена, здійснити відправку на офіційну електронну пошту суду не видавалось можливим, тому відправка здійснювалась на особисту електронну адресу керівника апарату Білозерського районного суду.

Відповідач вказує, що з огляду на приписи чинного законодавства, ключовою ознакою переривання відпустки є вихід на роботу і виконання посадових обов`язків. На сайті Державної служби України з питань праці розміщена інформація, що жодних особливостей виходу працівниці чи працівника на роботу після закінчення відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку під час воєнного стану законодавством не визначені. В даному випадку вихід на роботу відсутній, як і виконання обов`язків по суті, у зв`язку з тим, що робота Білозерського районного суду не відновлена і судочинство не здійснюється, що у свою чергу унеможливлює виконання посадових обов`язків. Із зазначеного вбачається, що нормативно-правовими документами не визначено, як приступити до виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , коли Білозерський районний суд Херсонської області з моменту широкомасштабного вторгнення військ росії не працює. Також в нормативно-правових документах немає механізму, яким чином переривати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і перевести в простій. Як вбачається із коментаря Мінекономіки від 01.08.2023 працівник не може виконувати свої трудові обов`язки у разі руйнування виробничих приміщень чи обладнання тощо.

Також, як далі зауважує відповідач, згідно акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, будівля Білозерського районного суду Херсонської області, що знаходиться по вул. Яворницького, 97, має значні пошкодження зовнішніх стін, фасаду, даху, вікон, дверних прорізів та інше. Також в приміщенні суду відсутні комп`ютери та оргтехніка, відсутній доступ до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної мережі, програмного забезпечення КП «Д-3» та іншого, що забезпечує діяльність суду по відправленню правосуддя. Склалася ситуація стосовно абсолютної неможливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Білозерський районний суд Херсонської області не здійснює судочинство, робота суду не відновлена, територіальна підсудність справ суду визначена Вищою радою правосуддя за Херсонським міським судом Херсонської області. Судді Білозерського районного суду Херсонської області на підставі розпорядження Голови Верховного Суду для здійснення правосуддя відряджені до інших судів. Тобто, робота Білозерського районного суду тимчасово призупинена. Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області» підсудність справ Білозерського районного суду передана Херсонському міському суду Херсонської області. У зв`язку з безпековою ситуацією в Херсонському регіоні 30 січня 2024 року, у подальшому 28 березня 2024 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення відтермінувати початок відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області до 01 квітня 2024 року, у подальшому до 01 серпня 2024 року. 30.07.2024 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення про відтермінування початку роботи Білозерського районного суду Херсонської області до 01.11.2024 року, наразі до 01 березня 2025 року. Тобто, початок роботи Білозерського районного суду Херсонської області відтерміновується більше ніж 1 рік 9 місяців, з 31.01.2023 року по 01.11.2024 року. У зв`язку з тим, що протиріччя у визначених наказах не були усунуті, а також, за відсутності відповідних роз`яснень, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області був виданий наказ № 04-05/13 від 31.01.2024 року «Про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ». В наказі про тимчасове призупинення, а саме п. 3 було визначено, що у разі усунення протиріч в наказах і наданні обґрунтованого роз`яснення відповідними органами, відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області провести розрахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Підставою для призупинення нарахуванням і виплати заробітної плати стали сумніви в тому, що в.о. керівника апарату суду шляхом видачі такого наказу з протиріччями, може здійснити необґрунтовані виплати працівникам апарату суду з державних коштів. Отже, діючи з метою доцільного використання бюджетних коштів та недопущення безпідставного їх використання Територіальним управлінням було ініційовано звернення з листом від 31.01.2024 р. № 04-219/24 до Державної судової адміністрації України, в якому просили надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно дій ТУ ДСА України в Херсонській області відносно виплати з посиланням на нормативно-правові акти. 21.02.2024 року ДСА України надало відповідь на зазначений вище лист № 10- 5477/24 в якій зазначало, що згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території. ДСА України зазначало, що відповідно до положень п. 12 Положення про затвердження типового положення про апарат суду, затвердженого наказом ДСА України від 08.02.2019 р. № 131 (надалі - Положення), визначено, що керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівника апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарне стягнення. В означеному листі не було надано відповіді на поставлене питання, що стало підставою для звернення до ДСА України з повторним листом від 13.03.2024 року № 04-475/24, в якому ситуація була розписана більш детально та ставились прямі питання, а саме: як поступити в даній ситуації та чи нараховувати і виплачувати заробітну плату ОСОБА_1 і ОСОБА_2 чи ні. 28.03.2024 року ДСА України надало відповідь № 10-8189/24, в якій зазначила, що відповідь вже була надана листом від 21.02.2024 № 10-5477/24. Також, 31.01.2024 року Територіальне управління листом за № 04-230/24 звернулося до начальника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням надати роз`яснення на ряд питань, одне з яких: чи необхідно приймати наказ до виконання та проводити оплату простою ОСОБА_1 , як про це зазначено в наказі Білозерського районного суду Херсонської області. Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом № ПД/3.2/1829-24 від 22.02.2024 року дало відпис з посиланням на норми КЗпП України, Закону України «Про відпустки», без врахування наших питань, а особливо, чи проводити позивачці оплату простою. Територіальне управління також проводило консультації стосовно даного питання з Управлінням аудиту ДСАУ в телефонному режимі. Для остаточного вирішення питання необхідні були первинні документи, які, відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначені, як підстава для бухгалтерського обліку господарських операцій. Управлінням 16.04.2024 року був направлений запит до Білозерського районного суду Херсонської області щодо надання первинних документів, а саме: копій заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про переривання відпусток для догляду за дитиною, як про це зазначено в наказах суду, які отримані 26.04.2024 року. Оскільки, належного роз`яснення питань, з якими Територіальне управління звернулося до відповідних установ, а саме: з наявними протиріччями в наказах Білозерського районного суду Херсонської області чи можливо нараховувати і виплачувати зарплату ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не поступило, а лише надані загальні, формальні відповіді, Територіальне управління вважало за необхідне визнати про відсутність перешкод в нарахуванні і виплаті зарплати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за січень квітень 2024 року. Зазначені обставини стали передумовою для видання Територіальним управлінням ДСА України в Херсонській області наказу № 04-05/52 від 29.04.2024 року «Про скасування наказу № 04-05/13 від 31.01.2024 року». Оплата зарплати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 була проведена за січень-квітень 2024 року 09 травня 2024 року, оскільки виплата грошової маси працівникам апаратів судів Херсонської області за квітень 2024 року здійснена 27 квітня 2024 року і на рахунку управління грошових коштів не залишилось.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив у якому наполягає на задоволенні заявлених вимог за підставами вказаними у позові.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , згідно довідки в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 13.03.2024 №01-89/3/2024, з 06.02.2019 по дату надання цієї довідки займає посаду секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області.

З 27 липня 2021 року ОСОБА_1 була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 № 01-68/02 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною», відповідно до ст.ст.179, 181 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України), ст.ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки», ст.ст.46, 50, 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців судів, органів та установ системи правосуддя» від 24 травня 2017 року №358, постанови Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 року «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х зі змінами, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» №221 від 07 березня 2022 року, ст. І ІЗ КЗпП України та відсутністю організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, наказано:

1.Перервати ОСОБА_4 , секретарю судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області, відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, надану з 27 липня 2021 року по 05 травня 2024 року включно.

2. ОСОБА_1 , секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області, вважати такою, що приступила до виконання своїх посадових обов`язків з 01 січня 2024 року.

3.Оголосити простій ОСОБА_4 , секретарю судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області, не з вини працівника, з 01 січня 2024 року до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік.

Під час простою працівник звільняється від обов`язку бути присутнім на віддаленому робочому місці і на робочому місці в приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області.

4.Взяти до уваги, що ОСОБА_1 присвоєно восьмий ранг державного службовця категорії «В» з 06 лютого 2019 року.

5.Взяти до уваги, що ОСОБА_1 з 04 лютого 2023 року встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 24 % посадового окладу, як такій, що має стаж державної служби 8 (вісім) років.

Підстава: заява ОСОБА_1 , погодження у встановленому порядку.

Указаний вище наказ позивачкою не підписаний.

31.01.2024 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області (ТУ ДСА УКРАЇНИ В ХЕРСОНСЬКІЙ ОБЛАСТІ) видано наказ № 04-05/13 «Про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 », яким:

1.Тимчасово призупинено нарахування і виплату заробітної плати секретарю судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_4 з 01 січня 2024 року.

3. У разі усунення протиріч в наказах і надання обґрунтованого роз`яснення відповідними органами відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області провести розрахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

У зміст цього наказу зазначено, що в кінці січня 2024 року на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області надійшли оригінали наказів №01-68/02, №01-68/01 із Білозерського районного суду Херсонської області згідно яких перервано секретарю судового засідання Галушці Т.С. та секретарю суду Хатункіній A.C. відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначені накази 29.01.2024 року за вих. № 04-214/24 були повернуті до Білозерського районного суду Херсонської області як такі що не відповідають вимогам законодавства, оскільки в преамбулі наказів зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, а в наказовій частині зазначено, що працівників вважати такими, що приступили до виконання своїх посадових обов`язків, що є протиріччям. На сьогоднішній день на адресу Управління, яких небудь даних про усунення зазначених недоліків в наказах не поступило. Відповідно до ст. 179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Так згідно з ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до частини 3 ст. 20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька або осіб, зазначених у частині 3 ст. 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформлюється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Отже з урахуванням приписів статті 179 КЗпП та статті 18 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за бажанням. Це в свою чергу означає, що жінка самостійно вирішує брати її чи ні, брати на максимальний строк або інший термін в межах максимального, а також переривати її в будь-який час та вийти на роботу, не чекаючи поки дитині виповниться три роки. Таким чином, ключовою ознакою переривання відпустки є вихід на роботу і виконання посадових обов`язків. В даному випадку вихід на роботу відсутній, як і виконання обов`язків по суті. В той же час в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області вказаних недоліків у наказах не усунула, а в табелі обліку робочого часу Білозерського районного суду Херсонської області за січень 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проставила простій. На підставі наведеного необхідно тимчасово призупинити нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за січень 2024 року та наступні місяці 2024 року до усунення в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області протиріч в наказах, і надання відповідними контролюючими органами обґрунтованого роз`яснення щодо зазначеного. Відповідно до п.2 Наказу ДСА України № 270 від 08.08.2022 року «Про посилення відповідальності розпорядників коштів нижчого рівня» начальники ТУ ДСА України, як керівники установ, що є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, несуть персональну відповідальність за доцільність, ефективність, результативність і цільове використання бюджетних коштів.

29 квітня 2024 року ТУ ДСА України в Херсонській області видало наказ №04-05/52 «Про скасування наказу № 04-05/13 від 31.01.2024», яким наказано:

1.Скасувати наказ № 04-05/13 від 31.01.2024 «Про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ».

2. Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області провести розрахунок та виплату в травні 2024 року заробітної плати ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за січень 2024 року і наступні місяці відповідно до табелю обліку робочого часу Білозерського районного суду Херсонської області.

3. Наказ довести до відома в.о. керівника апарату Білозерського райсуду Херсонської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області ( ОСОБА_7 ).

У змісті цього наказу зазначено, що Наказом начальника Управління від 31.01.2024 року № 04-05/13 було тимчасово призупинено нарахування і виплату заробітної плати секретарю судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 та секретарю Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_3 з 01 січня 2024 року. Пунктом 3 вищезазначеного наказу визначено, що у разі усунення протиріч в наказах і надання обгрунтованого роз`яснення відповідними органами відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ Д САУ в Херсонській області провести розрахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 і ОСОБА_3 31 січня 2024 року Управління звернулося за відповідними роз`ясненнями до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та Державної судової адміністрації України. 22.02.2024 року отримана відповідь Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, з якого вбачається, що всі питання викладені в запиті покладаються на рішення керівника (роботодавця) з обов`язковим дотриманням вимог чинного законодавства та зважаючи на режим та умови роботи підприємства, установи та організації в умовах воєнного стану. Обґрунтована відповідь від ДСА України до теперішнього часу Управлінням не отримана. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 16.04.2024 року Управлінням направлено запит до Білозерського районного суду Херсонської області щодо надання первинних документів, а саме копій заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про переривання відпусток для догляду за дитиною, які отримані 26.04.2024 року.

Згідно платіжної відомості зарплати №26, відповідачем було виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за січень-квітень 2024 року у розмірі 23 586,50 грн 08 травня 2024 року.

Згідно платіжної відомості зарплати №29, відповідачем проведено виплату ОСОБА_1 компенсації за затримку виплати заробітної плати за січень-квітень 2024 року у розмірі 87,42 грн 18.06.2024.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 від 10.05.2024 №02-749/24, загальна сума виплаченого доходу за період січень 2024- квітень 2024 позивачки становить загалом 23586,50 грн, з яких: за січень -5715,50 грн, за лютий 5715,50 грн, за березень 5715,50 грн, за квітень 6440,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Територіальним управлінням було ініційовано звернення з листом від 31.01.2024 р. № 04-219/24 до Державної судової адміністрації України, в якому просили надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно дій ТУ ДСА України в Херсонській області відносно виплати з посиланням на нормативно-правові акти.

21.02.2024 року ДСА України надало відповідь на зазначений вище лист № 10-5477/24 в якій зазначало, що згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території. ДСА України зазначало, що відповідно до положень п. 12 Положення про затвердження типового положення про апарат суду, затвердженого наказом ДСА України від 08.02.2019 р. № 131 (надалі - Положення), визначено, що керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівника апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарне стягнення.

У зв`язку із відсутністю належної відповіді на поставлені питання, відповідач звернувся до ДСА України з повторним листом від 13.03.2024 № 04-475/24, в якому зокрема просив надати відповідь на питання як поступити в даній ситуації та чи нараховувати і виплачувати заробітну плату ОСОБА_1 і ОСОБА_2 чи ні.

28.03.2024 року ДСА України надало відповідь № 10-8189/24, в якій зазначила, що відповідь вже була надана листом від 21.02.2024 № 10-5477/24.

Також, 31.01.2024 року Територіальне управління листом за № 04-230/24 звернулося до начальника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням надати роз`яснення на ряд питань, одне з яких: чи необхідно приймати наказ до виконання та проводити оплату простою ОСОБА_1 , як про це зазначено в наказі Білозерського районного суду Херсонської області.

Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом №ПД/3.2/1829-24 від 22.02.2024 року дало відповідь з посиланням на норми КЗпП України, Закону України «Про відпустки», без врахування поставлених питань, а особливо, чи проводити позивачці оплату простою.

Управлінням 16.04.2024 року був направлений запит до Білозерського районного суду Херсонської області щодо надання первинних документів, а саме: копій заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про переривання відпусток для догляду за дитиноюю

29.04.2024 року Територіальним управлінням ДСА України в Херсонській області видано наказ № 04-05/52 «Про скасування наказу № 04-05/13 від 31.01.2024 року».

Вважаючи протиправним наказ ТУ ДСА України в Херсонській області №04-05/52 від 29.04.2024 (п.2, який стосується позивачки) та дії відповідача щодо невиплати їй заробітної плати за квітень 2024 року у передбачені законом строки, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) визначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ч.1, 6 ст.155 Закону №1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII) держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Статтями 151, 154 Закону №1402-VIII передбачено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Судом встановлено, що відповідачем ТУ ДСА України в Херсонській області заробітна плата за січень-квітень 2024 року виплачена позивачці у травні 2024 року.

В обґрунтування невиконання наказу Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024 відповідачем зазначається наявність у наказі протиріч, оскільки держслужбовець приступив до виконання посадових обов`язків за відсутності організаційних і технічних умов для діяльності суду. При цьому відсутній правовий механізм врегулювання оплати праці держслужбовцю за вказаних обставин.

Частиною 4 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Так згідно з ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька або осіб, зазначених у ч.3 ст.18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформлюється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за бажанням одному з батьків. Це в свою чергу означає, що матір або батько самостійно вирішує брати відпустку чи ні, брати на максимальний строк або інший термін в межах максимального, а також переривати її в будь-який час.

Отже право ОСОБА_1 вирішувати скільки перебувати у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і коли її перервати не може бути обмежене відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується (ст.113 КЗпП України).

Таким чином, оплата праці за час простою не з вини працівника належить до державних гарантій в оплаті праці.

З урахуванням того, що секретарю Білозерського районного суду Херсонської області Галушці Тетяні Сергіївні наказом Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024 оголошено простій з 01.01.2024 року не з її вини, позивачка мала право на оплату невідпрацьованого часу простою, при реалізації свого права на переривання відпустки для догляду за дитиною.

Суд не приймає доводи представника відповідача про наявність у наказі Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024 протиріч як підставу для його невиконання відповідачем, оскільки вказаний наказ є діючим та у судовому порядку ТУ ДСА в Херсонській області не оскаржувався.

Також суд вважає, що невиплата заробітної плати із посиланням на відсутність механізму оплати держслужбовцю часу простою у разі переривання відпустки є протиправною, оскільки право на таку державну гарантію не може залежати від механізму його реалізації, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.07.2014 року у справі «Будченко проти України» (заява №38677/06) дійшов висновків, що якщо відповідне національне законодавство, яке давало особі право на певне майно (майнові права) та згідно з яким мав бути запроваджений відповідний механізм упродовж певного (короткого) строку, але не був запроваджений чи запроваджений після спливу якогось проміжку часу, то в такому разі незапровадження механізму є порушенням (за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ТУ ДСА в Херсонській області протиправно не виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за січень-квітень 2024 року у строки, визначені чинним законодавством.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, проаналізувавши встановлені обставини справи, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами до справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року в передбачені законом строки є протиправними, а оскаржуваний наказ ТУ ДСА України в Херсонській області від 29.04.2024 №04-05/52 в частині визначення строку виплати заробітної плати позивачці (п.2) в травні 2024 року - скасуванню.

Отже, у цій частині вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату їй заробітної плати за квітень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в указаній частині, оскільки, як було встановлено судом у травні 2024 року ОСОБА_1 відповідач нарахував та виплатив заробітну плату за січень-квітень 2024 року у розмірі 23586,50 грн, а у червні 2024 була проведена виплата компенсації за затримку виплати заробітної плати за січень-квітень 2024 року у сумі 87,42 грн.

Позивачем не оскаржується обрахунок здійснених відповідачем виплат їй заробітної плати за спірний період та компенсації, не зазначається, що такий відповідач здійснив неправильно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, чинними вимогами КАС України передбачено, що захист прав, свобод та інтересів осіб завжди відбувається після наявного факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2023 року по справі №826/16855/17 звернув увагу, що відповідно до усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і доведеність позивачем порушення відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю його прав та законних інтересів. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а і узгоджується з висновками щодо застосування норм права, наведених у постанові цього ж Суду від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18 та від 20.02.2023 року у справі №160/11429/21.

З урахуванням викладеного, оскільки у частині виплати позивачці заробітної плати за квітень 2024 року на даний час не є порушеними, у цій частині вимог позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно п.2 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи зазначене, з огляду на висновок суду про відсутність підстав на зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці заробітної плати за квітень 2024 року, відсутні передбачені законом підстави для звернення до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання ТУ ДСА України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Щодо вимоги позивачки про встановлення строку для подання відповідачем звіту про виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 381 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст. 382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Приписи ч. 1 ст. 382 КАС України, кореспондують з закріпленими у п.4? ч.6 ст.246 КАС України приписами, згідно з якими, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 382 цього Кодексу.

Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може встановити під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, та накладенням штрафу на керівника у разі відмови у прийнятті звіту.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд зауважує, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

При цьому, аби застосувати спосіб судового контролю, суд повинен мати обґрунтовані сумніви у виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення, що відповідає позиції Верховного Суду, наведеній зокрема у постановах від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18, від 09.07.2019 у справі № 826/17587/18, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 22.12.2020 у справу № 440/1810/19, від 25.02.2021 у справі № 640/13599/20, від 30.03.2021 у справі № 580/3376/20, від 27.04.2021 у справі № 460/418/20, від 13.09.2021 у справі № 20/3888/21, від 02.12.2021 у справі № 808/1156/18.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, визначеного ст. 382 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення такого судового контролю за виконанням судового рішення у справі, а тому відповідна вимога позивача задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд також звертає увагу й на те, що за наслідком розгляду даної справи, відсутні висновки суду щодо зобов`язання відповідача до вчинення будь-яких дій.

Підсумовуючи викладене, за наслідком розгляду даної справи, суд прийшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судовий збір за наслідком розгляду даної справи не розподіляється, оскільки позивачка в силу приписів п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від його сплати.

Також судом встановлено, що 09.01.2025 представником позивача до суду подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, у якому просить стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язану зі справою, які підлягають сплаті, в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник позивача вказує, що інтереси ОСОБА_1 по зазначеній справі представляє адвокат Строілов С.О. на підставі Договору №3/24/4 від 05.03.2024 року про надання правової допомоги, згідно п.4.2 якого за правничу допомогу передбачену в п.1.2 Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар), а розмір винагороди Адвоката за надання правничої допомоги, умови та порядок розрахунків визначаються Сторонами в додаткових угодах до цього Договору. За умовами Додаткової угоди №1 від 05.03.2024 року до Договору про правову допомогу, Сторони домовились, що вартість винагороди (гонорару) Адвоката за надання Клієнту правничої допомоги за одну годину роботи Адвоката становить 1000 (одна тисяча) гривень, а винагорода (гонорар) Адвоката за представництво в суді оплачується Клієнтом протягом п`яти робочих днів після виконання рішення суду в частині стягнення на користь Клієнта судових витрат на правничу допомогу адвоката. Згідно Акту № 4 від 12.06.2024 року, який містить детальний опис обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт (наданих послуг), загальний час витрачений Адвокатом для захисту інтересів Клієнта пов`язаних з розглядом Одеським окружним адміністративним судом адміністративної справи №420/14078/24 становить 6 годин, а загальна вартість винагороди (гонорару) Адвоката становить 6000 гривень. Згідно Акту № 7 від 20.09.2024 року, який містить детальний опис обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт (наданих послуг), загальний час витрачений Адвокатом для захисту інтересів Клієнта пов`язаних з розглядом П`ятим апеляційним адміністративним судом адміністративної справи №420/14078/24 склав 4 години 30 хвилин, а вартість винагороди (гонорару) Адвоката становила 4500 гривень. Згідно Акту № 8 від 08.01.2025 року, який містить детальний опис обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт (наданих послуг), загальний час витрачений Адвокатом для захисту інтересів Клієнта пов`язаних з розглядом Одеським окружним адміністративним судом адміністративної справи №420/14078/24 після скасування ухвали про закриття провадження у справі склав 2 годин, а вартість винагороди (гонорару) Адвоката становила 2000 гривень. Таким чином, загальний розмір вартості винагороди (гонорару) Адвоката за надання Клієнту правничої допомоги пов`язаної із захистом інтересів Клієнта під час розгляду судами адміністративної справи №420/14078/24 становить 12500 гривень (6000+4500+2000).

13.01.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому вказує на неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу із розглядуваним спором, оскільки предмет спору у справі є не складним, містить лише один епізод спірних відносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, підготовка апеляційної скарги не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи. На думку представника відповідача, витрати на правову допомогу є неспівмірними із часом адвоката, витраченим на участь в адміністративному процесі, складністю даної справи та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12500 гривень, за результатами розгляду даної справи є, як вважає відповідач, завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач зауважує, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет, а стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).

Представник відповідача у своєму клопотанні звертає увагу, що представник позивача, адвокат Строілов С.А., спеціалізується на справах не значної складності, у якого в адвокатському провадженні знаходиться 6 аналогічнотипових позовів (№420/8309, 420/12613, 420/14078, 420/8889, 420/13057, 420/14079), тому витрати часу у кількості 3 години на складання і подання до суду позовної заяви, 4 години на складання апеляційної скарги та 1 год. 30 хв. на складання та подання до суду відповіді на відзив є завищеними та неспівмірними із часом, витраченим адвокатом на її підготовку. Позовні заяви цієї категорії є шаблонними, не потребують значного часу та витрат на їх складання, робота є типовою, обсяги роботи при складанні однотипних позовних заяв не потребують докладання зусиль у порівнянні із опрацюванням іншої категорії справ. Окрім того, за твердженням представника відповідача, до інформації, зазначеній у актах наданих послуг стосовно витраченого часу на складання апеляційної скарги слід віднестись критично.

Розглянувши та проаналізувавши доводи клопотання представника позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, дослідивши докази, надані представником позивача на доведення понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цієї справи, суд виходить з такого.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України, приписами якої визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Стаття 139 КАС України визначає правила розподілу судових витрат за результатами ухвалення судом рішення по суті позовних вимог (задоволення позову повністю або частково, відмова в задоволенні позову).

Згідно з частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У розумінні п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Дослідивши матеріали справи в частині розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд встановив, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано наступні документи:

1.копію договору про надання правової допомоги №3/24/4 від 05.03.2024, укладеного між адвокатом Строіловим Сергієм Олександровичем, та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого: Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати необхідні для виконання його доручень у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі. Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень: надає Клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, органах Національної поліції та СБУ, державної виконавчої служби, приватних виконавців при вирішенні будь-яких питань, в органах РАЦС, в органах юстиції, в тому числі в управліннях юстиції будь-якого рівня, в органах нотаріату, в Центрах надання адміністративних послуг, в БТІ, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі при оскарженні дій та бездіяльності службових та посадових осіб; представляє інтереси Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстав або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвал суду, одержання рішень, постанов, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення їх до виконання; з правом підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Клієнта; представляє інтереси та здійснює захист Клієнта в судах, в органах прокуратури, органах Національної поліції та СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, з правом подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Клієнта.

Згідно п.4 Договору, сторони погодили, що гонорар є формою винагороди Адвоката за надання правової допомоги Клієнту. За правничу допомогу, передбачену в п.1.2 Договору Клієнт сплачує Адвокат винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвоката за надання правничої допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються Сторонами в додаткових угодах до цього Договору.

2.Акт №4 від 12.06.2024 наданих послуг за Договором №3/24/4 від 05.03.2024, відповідно до якого Адвокат передав, а позивачка прийняла наступні послуги Адвоката щодо захисту інтересів пов`язаних з розглядом цієї справи Одеським окружним адміністративним судом: складання адвокатського запиту від 07.05.2024 року, ознайомлення з відповіддю (витрачено часу 30 хв, вартість 500грн), складання та подання до суду позовної заяви (витрачено часу 3 години, вартість 3000 грн), складання адвокатського запиту від 17.05.2024 року, ознайомлення з відповіддю (витрачено часу 30 хв., вартість 500 грн), складання та подання до суду заперечення на заяву про закриття провадження (витрачений час 1 година, вартість 1000 грн), складання та подання до суду клопотання про приєднання доказів (витрачено часу 30хв., вартість 500 грн), складання та подання до суду клопотання про доручення документів та стягнення судових витрат (витрачено часу 30 хв, вартість 500 грн).

3.Акт №8 від 08.01.2025 року наданих послуг за Договором №/24/4 від 05.03.2024, відповідно до якого Адвокат передав, а позивачка прийняла наступні послуги Адвоката щодо захисту інтересів пов`язаних з розглядом цієї справи Одеським окружним адміністративним судом: складання та подання до суду відповіді на відзив (витрачено часу 1 год. 30 хв, вартість 1500 грн), складання та подання до суду клопотання про доручення документів та стягнення судових витрат (витрачено часу 30 хв, вартість 500 грн).

4. Акт №7 від 20.09.2024 наданих послуг за Договором №3/24/4 від 05.03.2024, відповідно до якого Адвокат передав, а позивачка прийняла наступні послуги Адвоката щодо захисту інтересів пов`язаних з розглядом цієї справи Одеським окружним адміністративним судом: складання і подання до суду апеляційної скарги (витрачено часу 4 години, вартість 4000 грн), складання і подання до суду клопотання про доручення доказів і стягнення судових витрат (витрачено часу 30 хв., вартість 500 грн).

З огляду на надані документи, загальний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом даної справи у суді першої інстанції визначений у акті у розмірі 12500 грн.

При цьому, за доводами представника відповідача, указана сума правничих послуг, заявлених позивачем до відшкодування, є неспівмірною та необґрунтованою.

Висновуючись з даного приводу суд зазначає, що згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу суд доходить висновку, що заявлені витрати дійсно пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджуються документально, отже позивач має право на компенсацію таких.

Щодо співмірності розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом послуги у зв`язку з розглядом даної справи, суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічним чином висловився Верховний Суд і у постановах від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19), в яких зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того у, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, оцінюючи заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, виходячи з вищенаведених критеріїв, суд відзначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Суд враховує, що вказана справа не є складною, її розгляд проводився у письмовому провадженні без участі представників сторін. Коло актів права, норми яких поширюються на спірні правовідносини, є незначним. Тлумачення змісту цих норм права не потребує докладання значних зусиль. Окрім того, за висновком суду, зміст позовної заяви та обсяг наданих до суду документів не свідчать, що адвокатом було докладено значних зусиль для складання та подання до суду позовної заяви у цій справі. Предмет доказування у цьому спорі не зумовлює виникнення потреби у дослідженні значного обсягу фактичних обставин.

Також, суд вважає, що подання запиту від 07.05.2024 та ознайомлення з відповіддю фактично охоплюються (є складовою) однієї послуги, що стосується складання та подання позовної заяви, така адвокатська послуга була здійснення до подання позовної заяви до суду.

З приводу послуг зі складання заяв/клопотань з процесуальних питань про приєднання доказів, заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі, відповіді на відзив, клопотання про доручення доказів та стягнення судових витрат, які відображені у Акті від 12.06.2024, від 08.01.2025, від 20.09.2024, оцінивши витрачений адвокатом час для їх надання, суд зауважу, що такі не потребували тривалої підготовки, що у спірному випадку загалом становить 3,5год. та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання суду, час витрачений представником позивача у загальному обсязі 1,5 год на складання та подання до суду клопотань про доручення документів та стягнення судових витрат, що відображено у кожному з трьох зазначених вище актів, не повною мірою відповідає обсягу наданих адвокатом послуг і є надмірним, ураховуючи, зокрема обсяг цих клопотань, фактичні питання, які були в них відображені.

Тобто, стягнення повної вартості заявлених представником позивача таких послуг, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція).

Аналогічним чином, оцінивши заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку із переглядом в апеляційному порядку ухвали Одеського окружного адміністративного суду про закриття провадження у справі, враховуючи обсяг апеляційної скарги, підготовленої представником позивача, фактичні питання які були поставлені перед апеляційним судом, з урахуванням вже наявного у справі заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі, суд вважає неспівмірний та такий, що не відповідає критеріям реальності і справедливості зазначений у Акті №7 обсяг наданих Адвокатом послуг зі складання та подання до суду апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного у сукупності, проаналізувавши зміст інших зазначених представником позивача послуг у Актах, враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також конкретні обставини справи, суд доходить висновку, що сума 12500 грн, заявлена позивачем щодо сплати професійної правничої допомоги не є співмірною із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову, виходячи з критерію пропорційності відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 7500 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2 наказу начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за № 04-05/52 від 29.04.2024 року в частині визначення строку виплати заробітної плати ОСОБА_1 - в травні 2024 року.

Визнати протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року в передбачені законом строки.

В задоволенні решти вимог відмовити.

В задоволенні заяви про негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, та встановлення строку для подання Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Херсонській області до суду звіту про виконання судового рішення відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи в Одеському окружному адміністративному суді у розмірі 5500 грн, та 2000 грн судових витрат, пов`язаних із переглядом в П`ятому апеляційному адміністративному суді ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року по справі №420/14078/24.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, , адреса: вул.Перекопська, 5, м.Херсон, 73003.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА