Справа № 640/26193/21
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" на поданий адвокатський запит надав відповідь, якою фактично відмовив у наданні запитуваної інформації з підстав віднесення такої до інформації з обмеженим доступом з грифом "для службового користування". На думку позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, а тому просить зобов`язати відповідача вчинити дії з надання відомостей на адвокатський запит.
Згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025, справа передана головуючому судді Матуляку Я.П.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 дану справу прийнято до розгляду та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
В матеріалах справи наявні відзиви на позовну заяву від 03.11.2021 та від 25.03.2025, в яких відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні (а.с.55-64, 135-140). Вказує на відсутність підстав для надання позивачу копій запитуваних методик, оскільки останні надійшли до Міністерства юстиції України для проведення державної реєстрації з грифом "для службового користування". Крім того, зазначає, що оскільки відповідачем надано усю запитувану позивачем інформацію, то на даний час відсутні докази порушеного права позивача.
У відповіді на відзив від 09.11.2021 позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити (а.с.94-99).
Згідно заперечення від 18.11.2021 представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні (а.с.105-110).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, зазначає таке.
16.08.2021 адвокат адвокатського об`єднання "Головань і Партнери" Єфименко Ольга Валеріївна звернулася до Міністерства юстиції України із адвокатським запитом, в якому просила надати копії таких документів: методику комплексного дослідження ракетно-артилерійського озброєння розробник Київський НДІСЕ, дата державної реєстрації 18.01.2019, реєстраційний код 16.1.01; методику проведення судових військових експертиз щодо оцінки дій посадових (керівників, командирів, начальників) суб`єктів боротьби з тероризмом в ході антитерористичної операції - розробник Київський НДІСЕ, дата державної реєстрації 14.02.2020, реєстраційний код 16.1.02; методику проведення судових військових експертиз, пов`язаних з рівнем обороноздатності - розробник Київський НДІСЕ, дата державної реєстрації 14.02.2020, реєстраційний код 16.1.03; методику судово-експертного дослідження роботи командирів (штабів) і військових формувань при підготовці та виконанні бойових (службово-бойових) завдань - розробник Харківський НДІСЕ, дата державної реєстрації 14.02.2020, реєстраційний код 16.1.04; рішень про державну реєстрацію вказаних методик; всіх документів, на підстав яких були прийняті вищевказані рішення про державну реєстрацію вказаних методик (а.с.14-16).
За результатами розгляду адвокатського запиту Єфименко О.В., директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя, листом від 20.08.2021 повідомлено, що внесення текстів методик до Реєстру методик проведення судових експертиз, не передбачено. З посиланням на положення статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" вказав на відсутність підстав для надання копій текстів методик за реєстраційними кодами 16.1.02 та 16.1.03, оскільки вказані методики надійшли до Міністерства юстиції України для проведення державної реєстрації з грифом "для службового користування". Крім того, зазначено що обсяг методик за реєстраційними кодами 16.1.01 та 16.1.04, а також запитуваних документів становить 130 сторінок. У зв`язку з чим, у відповідності до Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Міністерство юстиції України, його територіальні органи, надіслано рахунок для здійснення оплати витрат (а.с.19-20).
Рахунок на оплату позивачем сплачено згідно платіжного доручення від 03.09.2021 за №593 та надіслано відповідачу (а.с.22, 23).
Листом від 06.09.2021 відповідач направив позивачу копії методик за реєстраційними кодами 16.1.01 та 16.1.04, а також запитуваних документів на 130 аркушах (а.с.69).
Водночас, вважаючи відповідь від 20.08.2021 протиправною відмовою, позивач 06.09.2021 подала до Міністерства юстиції України скаргу, яка згідно листа від 27.09.2021 залишена без задоволення (а.с.67-68, 70-74).
Вважаючи таку відповідь від 20.08.2021 неналежною та такою, що не містить запитуваної інформації, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
У відповідності до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (стаття 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Частиною другою статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Статтею 23 Закону № 2939-VI передбачено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, згідно із пунктами 3, 4 частини другої якої запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію, а також надання недостовірної або неповної інформації.
При цьому, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина третя статті 23 Закону № 2939-VI).
Отже, системний аналіз норм пункту 2 частини першої і пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" дає підстави для висновку, що відмова у наданні інформації у зв`язку з тим, що остання належить до категорії інформації з обмеженим доступом, допускається лише з одночасним обґрунтуванням розпорядником публічної інформації того, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини (так званий "трискладовий тест").
Водночас, слід зазначити, що стаття 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до службової відносить інформацію:1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці (частини перша цієї статті).
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина друга статті 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі (частина третя статті 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Велика палата Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №9901/478/18 зазначила, що обмеження доступу до інформації допускається, якщо інформація належить до службової в розумінні пункту 1 частини першої статті 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та застосовуються в сукупності вимоги пунктів 1-3 частини другої статті 6 цього Закону.
Як зазначалось судом вище, директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя, листом від 20.08.2021 повідомлено позивача, що внесення текстів методик до Реєстру методик проведення судових експертиз, не передбачено. З посиланням на положення статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" вказав на відсутність підстав для надання копій текстів методик за реєстраційними кодами 16.1.02 та 16.1.03, оскільки вказані методики надійшли до Міністерства юстиції України для проведення державної реєстрації з грифом "для службового користування"(а.с.19-20).
Водночас, суд зазначає, що належність запитуваної інформації до службової на підставі статті 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не є єдиною підставою для обмеження доступу до неї.
Обмеження доступу до конкретної інформації допускається за умови застосування її розпорядником у сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18 (провадження № 11-840апп18).
Відповідач, в листі від 20.08.2021, не вказав у ньому висновків про наявність визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передумов для можливості обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації.
Разом з тим, відповідач є розпорядником публічної інформації в розумінні статті 13 Закону №2939-VI.
Згідно положення пункту 85 Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №736, за наявності в запитуваному документі інформації з обмеженим доступом для надсилання запитувачеві виготовляється його копія, в якій слова, речення чи зображення, що містять інформацію з обмеженим доступом, ретушуються у спосіб, який виключає подальше відтворення ретушованого. З такої копії документа виготовляється інша копія, яка надсилається запитувачеві. Копія запитуваного документа, що ретушувалася, зберігається разом з документами з відповідного запиту та може використовуватися повторно в разі надходження до установи іншого запиту на інформацію, що міститься у такому документі.
При цьому, в даному випадку, відповідач обмежився повідомленням, що така інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, та не може бути надана на запит позивача.
Відтак, суд доходить висновку, що відмова відповідача у наданні інформації в частині надання копій текстів методик за реєстраційними кодами 16.1.02 та 16.1.03, є протиправною.
В той же час, судом встановлено, що при наданні відповіді на запит позивача, відповідачем зазначено, що обсяг методик за реєстраційними кодами 16.1.01 та 16.1.04, а також запитуваних документів становить 130 сторінок. У зв`язку з чим, у відповідності до Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Міністерство юстиції України, його територіальні органи, надіслано рахунок для здійснення оплати витрат (а.с.21).
Рахунок на оплату позивачем сплачено згідно платіжного доручення від 03.09.2021 за №593 та надіслано відповідачу (а.с.22, 23).
Листом від 06.09.2021 відповідач направив позивачу копії методик за реєстраційними кодами 16.1.01 та 16.1.04, а також запитуваних документів на 130 аркушах (а.с.69).
Відтак, суд доходить висновку, що позивачем виконано вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації" в частині надання копій методики комплексного дослідження ракетно-артилерійського озброєння розробник Київський НДІСЕ, дата державної реєстрації 18.01.2019, реєстраційний код 16.1.01; методики судово-експертного дослідження роботи командирів (штабів) і військових формувань при підготовці та виконанні бойових (службово-бойових) завдань - розробник Харківський НДІСЕ, дата державної реєстрації 14.02.2020, реєстраційний код 16.1.04; рішень про державну реєстрацію вказаних методик; всіх документів, на підстав яких були прийняті вищевказані рішення про державну реєстрацію вказаних методик. Як наслідок, позов в цій частині не підлягає до задоволення.
Зважаючи на протиправну відмову відповідача у наданні інформації на запит позивача в частині надання копій текстів методик за реєстраційними кодами 16.1.02 та 16.1.03, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачу копії текстів методик за реєстраційними кодами 16.1.02 та 16.1.03 згідно з запитом від 16.08.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. згідно квитанції від 15.09.2021 (а.с.13).
Частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною відмову Міністерства юстиції України у наданні інформації на адвокатський запит Єфименко Ольги Валеріївни, яка полягає в ненаданні копій текстів методик за реєстраційними кодами 16.1.02 та 16.1.03.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.