Справа № 580/618/25
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року справа № 580/618/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України (далі відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.12.2024 про не визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю ІІ групи.

Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте неправомірно та з порушенням порядку його прийняття, зокрема, без наявності законних підстав. Підставою для проведення перевірки обґрунтованості рішень про встановлення інвалідності є відповідні процесуальні рішення правоохоронних органів або суду. Однак, стосовно позивача такі документи відсутні. Позивач вказує також, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, введеного в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024, доручено провести перевірку робочими групами обґрунтованості рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, а у разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень - ініціювання їх перегляду в установленому порядку. Однак, станом на час прийняття спірного рішення позивач не є працівником прокуратури та звільнена з посади у 2020 році, тобто не є посадовою особою, а тому на неї не розповсюджуються вимоги вищевказаного рішення РНБО. Також позивач наголошує, що положення Закону України від 11.04.2024 №3633-IX поширюються лише на осіб чоловічої статі, хоча вона є жінкою. Крім того, позивач зазначає, що оскаржуване рішення про невизнання особою з інвалідністю прийнято з порушенням вимог Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, а саме: без повідомлення про переогляд рішення Черкаської обласної МСЕК №2 про встановлення II групи інвалідності; без повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень. Позивач також звертає увагу, що оскаржуваним рішенням порушено її конституційне право на соціальний захист, оскільки наслідком скасування інвалідності є зупинення виплати пенсії, що ставить її у скрутне та невизначене матеріальне становище, позбавляє засобів існування, та є порушенням права на володіння майном у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Також суд витребував у відповідача та Комунального закладу Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради докази, що стосуються предмету спору.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 суд повторно витребував у Комунального закладу Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради:

- належним чином завірені копії матеріалів медико-експертної справи ОСОБА_1 , актів, висновків, довідок та інших документів, на підставі яких 15.04.2020 прийнято рішення про встановлення ОСОБА_1 . II групи інвалідності;

- інформацію з її документальним підтвердженнями, чи здійснювалась перевірка обґрунтованості рішення МСЕК про встановлення ОСОБА_1 . II групи інвалідності безтерміново в період з 15.04.2020 до 13.12.2024, та у разі проведення такої перевірки надати копії відповідних документів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 суд повторно витребував у Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України:

- належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких прийнято рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю, зокрема, але не виключно: протокол засідання комісії; акт огляду МСЕК; запрошення на засідання комісії і доказ його направлення і вручення позивачу; інші документи, які стали підставою для прийняття рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю;

- належним чином завірені копії матеріалів медико-експертної справи ОСОБА_1 , актів, висновків, довідок та інших документів, на підставі яких 15.04.2020 прийнято рішення про встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності;

- інформацію з її документальним підтвердженнями, чи здійснювалась перевірка обґрунтованості рішення МСЕК про встановлення ОСОБА_1 . II групи інвалідності безтерміново в період з 15.04.2020 до 13.12.2024, та у разі проведення такої перевірки надати копії відповідних документів.

Вказаними ухвалами суд встановив термін для їх виконання до 27 березня 2025 року та зупинив провадження у справі до 01 квітня 2025 року.

У встановлений судом строк та до часу вирішення спору, витребовувані документи суду не надані.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою від 01.04.2025 суд поновив провадження у справі та продовжив її розгляд.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що Черкаською обласною МСЕК №2 ОСОБА_1 15.04.2020 встановлено II групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №769116.

Наказом прокуратури Черкаської області від 29.05.2020 №180к ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Черкаської області та органів прокуратури з 01 червня 2020 року у зв`язку із поданням заяви про звільнення за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до довідки за формою первинної облікової документації №167/о з кутовим штампом «Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» Центральна МСЕК МОЗ України», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оглядалась (заочно) Центральною МСЕК. За результатами не визнана інвалідом. Довідка підписана: «Голова МСЕК І. Ханюкова».

Позивач, не погоджуючись із вказаним висновком про невизнання її особою з інвалідністю, який міститься у вищезазначеній довідці, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з ч.19 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІ групи.

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 10.01.2025 №2300-0401-8/2469, у зв`язку із надходженням інформації від Центральної МСЕК МОЗ України Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України, з січня 2025 року призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 .

З огляду на те, що позивачу зупинено виплату пенсії на підставі довідки про невизнання її особою з інвалідністю, суд дійшов висновку, що вищевказана довідка є індивідуальним актом, який стосується прав та інтересів позивача, зокрема щодо отримання пенсії.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон №875-ХІІ) (у редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі ст.3 Закону №875-ХІІ інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

На підставі ч.2 ст.6 Закону №875-ХІІ громадянин має право оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон №2961-IV) (у редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення).

За визначенням, наведеним в абз.4, 8 ч.1 ст.1 Закону №2961-IV інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону № 2961-IV медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії першого, другого та інших рівнів відповідно до розподілу, визначеного Кабінетом Міністрів України.

До 01.01.2025, тобто станом на час прийняття спірного рішення діяло Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі Положення №1317) (у редакції станом на 13.12.2024).

Відповідно до п.3 Положення №1317 Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п.4 Положення №1317 Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.

Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Міські та районні комісії утворюються з розрахунку одна комісія на 100 тис. чоловік віком 18 років і старше, міжрайонні - у районах і містах з кількістю населення менш як 100 тис. чоловік.

МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Документи, оформлені Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, підписуються її головою або заступником голови (у разі відсутності голови) та засвідчуються штампом Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 26.10.2024 №1809 покладено права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на державну установу "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" (код згідно з ) з дати підписання цього наказу, та затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ.

Повноваження Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ визначені п.13 Положення №1317.

Так, згідно з абз.4 п.13 Положення №1317 Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх.

Відповідно до абз.10 п.13 Положення №1317 на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил України.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставою проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішень про встановлення інвалідності є наявність постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або запит правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Натомість у матеріалах справи відсутні докази наявності, передбачених абз.10 п.13 Положення №1317, процесуальних документів слідчого, прокурора, слідчого судді, правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями тощо, які би стосувались позивача, та були підставою для проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішення Черкаської обласної МСЕК №2 від 15.04.2020 про встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності.

Також, суд встановив, що відповідно до листа Комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» від 19.12.2024 №5435/01-09/1, за дорученням МОЗ України від 01.11.2024 №25/41504/2-24, відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 30.10.2024 №18/64654/0/1-24 на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, введеного Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024, на перевірку обґрунтованості винесених рішень МСЕК, до Центральної МСЕК МОЗ України, що розташована на базі ДУ «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського,1-А, були направлені медико-експертні справи на прокурорів Черкаської області.

Суд враховує, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, введеного в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024 вирішено, зокрема:

Рекомендувати Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення (п.1 Рішення).

Кабінету Міністрів України доручено забезпечити:

- у тримісячний строк доповідь про результати перевірки робочими групами обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, у разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень - ініціювання їх перегляду в установленому порядку та інформування за наявності підстав правоохоронних органів, а також інших уповноважених органів для вжиття ними відповідних заходів реагування (підп. «в» п.2 Рішення);

- розроблення та внесення на розгляд Верховної Ради України разом із Офісом Генерального прокурора невідкладно законопроєкту щодо унормування порядку нарахування заробітних плат і пенсій працівникам органів прокуратури України, а також закріплення відповідних соціальних гарантій для осіб, які мають інвалідність, для роботи в органах прокуратури України; проведення повторних перевірок рішень медико-соціальних експертних комісій, на підставі яких прокурорам встановлено інвалідність (абз.4 підп. «д» п.2 Рішення).

З аналізу наведеного рішення Ради національної безпеки і оборони України вбачається надання робочим групам доручення провести перевірку обґрунтованості рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, а у разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень - ініціювання їх перегляду в установленому порядку.

З цього приводу суд зазначає, що чинне законодавство України не надає чіткого визначення «посадова особа державного органу».

Водночас, відповідно до визначень, наведених у ст.4 КАС України:

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України);

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).

У ч.3 ст.18 Кримінального кодексу України наведено визначення, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII) функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; перший заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; керівник підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; прокурор Офісу Генерального прокурора; прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Як установлено судом, наказом прокуратури Черкаської області від 29.05.2020 №180к ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Черкаської області та органів прокуратури з 01.06.2020 (тобто через 1,5 місяці після встановлення інвалідності).

Отже, в розумінні вищенаведених норм, у т.ч. Закону України «Про Прокуратуру» позивач станом на час прийняття оскаржуваного індивідуального акту не була посадовою особою державного органу (органу прокуратури), а тому, на переконання суду застосування у спірному випадку рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, введеного в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024, як підстави проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішення Черкаської обласної МСЕК №2 від 15.04.2020 про встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності, є необґрунтованим.

Крім того, вказане рішення Ради національної безпеки і оборони України, не передбачає проведення перевірки обґрунтованості рішень МСЕК про надання інвалідності особам, які звільнені з державних органів, зокрема органів прокуратури, а суду не надано жодного іншого доказу наявності достатніх передумов та підстав для проведення обґрунтованості рішень щодо встановлення інвалідності колишнім посадовим особам державних органів (органів прокуратури), у т.ч. ОСОБА_1 .

Також, суд зазначає, що відповідно до підп.5 п.3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (набрав чинності 18.05.2024) доручено Кабінету Міністрів України вжити заходів спільно з правоохоронними органами на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 серпня 2023 року, введеного в дію Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 серпня 2023 року "Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" від 12 вересня 2023 року № 576/2023, щодо перевірки обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності громадянам України чоловічої статі віком від 25 до 50 років, яким після 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цим Законом вперше встановлено інвалідність II та III груп (крім тих, кому інвалідність II та III груп встановлено у порядку підвищення/зменшення групи інвалідності та/або за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, а також відсутності кінцівки, кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів або наявності онкологічного захворювання, інтелектуальних порушень чи психічних розладів, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, причини інвалідності з дитинства).

Отже, вказаною нормою доручено здійснити перевірку обґрунтованості рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності особам чоловічої статі, віком від 25 до 50 років, яким інвалідність установлено після 24 лютого 2022 року.

Як установлено судом, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності безтерміново рішенням Черкаської обласної МСЕК №2 від 15.04.2020, тобто до 24.02.2022, а тому зважаючи на стать позивача (жіноча) та час встановлення їй інвалідності (15.04.2020), наведена норма Закону №3633-IX не передбачає перегляду відповідного рішення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішення Черкаської обласної МСЕК №2 від 15.04.2020 про встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності, здійснено без наявності належних підстав.

Крім того, як зазначено вище, абз.10 п.13 Положення №1317 передбачено порядок проведення перевірки обґрунтованості рішень МСЕК про встановлення інвалідності.

Зокрема, проведення перевірки обґрунтованості рішень та/або переогляд здійснюється шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі відповідних медичних установ.

При цьому, рішення про скасування попереднього рішення комісії приймається у разі відмови особи від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи.

Зі змісту довідки про невизнання позивача особою з інвалідністю вбачається, що ОСОБА_1 13.12.2024 оглядалась (заочно) Центральною МСЕК.

При цьому, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про необхідність прибуття до Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України (яка здійснювала функції Центральної МСЕК) або будь-якого іншого профільного закладу охорони здоров`я для повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень з метою проведення медико-соціальної експертизи.

Крім того, не надано доказів виклику/повідомлення позивача щодо засідання Комісії ЦМСЕК 13.12.2024, на якому прийнятий індивідуальний акт про невизнання позивача особою з інвалідністю.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний індивідуальний акт від 13.12.2024 про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю прийнято з порушенням вимог абз.10 п.13 Положення №1317: без повідомлення про переогляд рішення Черкаської обласної МСЕК №2 про встановлення II групи інвалідності; без повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень.

Суд також врахував, що не зважаючи на зобов`язання суду в ухвалах від 27.01.2025 про відкриття провадження у справі та від 13.03.2025 про витребування доказів, відповідач не надав жодного витребовуваного доказу, на підставі яких прийнятий оскаржуваний індивідуальний акт, зокрема: протоколу засідання комісії; акту огляду МСЕК; запрошення на засідання комісії та доказу його направлення і вручення позивачу; інших документів, які стали підставою для прийняття рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначеного обов`язку відповідач не дотримався, хоча суд створив всі необхідні умови для його належного судового захисту з дотриманням принципів змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Крім того відповідач, не виконав вимоги п.4 ч.5 ст.44 КАС України згідно з яким учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до ч.2 ст.74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно зі ст.76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи на виконання ч.4 ст.79 КАС України повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Зазначеного обов`язку відповідачем не виконано.

Для забезпечення принципу верховенства права суд для вирішення спору врахував, що відповідач, не зважаючи на зобов`язання суду, не надав суду жодного доказу щодо спірних обставин, а отже, не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням процедури, визначеної законом.

Зважаючи на викладене, на переконання суду, проведення перевірки обґрунтованості та скасування рішення Черкаської обласної МСЕК №2 від 15.04.2020 про встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності без наявності належних підстав з порушенням порядку, здійснено всупереч принципу правової визначеності.

Ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд під час вирішення спору врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, відповідно до яких суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку МСЕК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Отже, надаючи оцінку спірному індивідуальному акту у контексті ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що воно прийняте не у порядку та не у спосіб, що визначені чинним законодавством України, зокрема Положенням №1317, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", на який станом на час прийняття спірного рішення покладено права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 13.12.2024 про не визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю ІІ групи.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України (49005, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, буд. 1а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА