Справа № 500/1301/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1301/25

10 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просить:

визнати неправомірною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 по запиту від 10 лютого 2025 року за №1230 щодо полеглих за Україну мешканців Тернопільської області та міста Тернополя;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати відповідь по суті запиту від 10 лютого 2025 року за №1230 щодо полеглих за Україну мешканців Тернопільської області та міста Тернополя за період з 2014 року по 2025 рік включно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся із електронним запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом від 10 лютого 2025 року, в якому просив надати вичерпну інформацію по всіх без винятку полеглих воїнах, Захисниках та Захисницях України, мешканцях Тернопільської області та Тернопільської області, що полягли за територіальну цілісність та Незалежність України в період з 2014 року по 2025 рік включно у формі таблиці.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2025 року за №4/2155 надано для ознайомлення та керівництва в роботі посилання на Перелік відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ-2023).

Таким чином, позивач посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації» вважає, що має місце неправомірна бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі ненадання відповіді по суті запиту.

Ухвалою суду від 11.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача, у відзиві на позов, котрий надійшов на адресу суду 24.03.2025 зазначив, що відповідно до підпункту 9.14 пункту 9 Переліку відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ-2023), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.10.2023 №605 наявні узагальнені відомості про військовослужбовців, державних службовців та працівників Збройних Сил України, які загинули, зникли безвісти (потрапили в полон) під час дії правового режиму воєнного стану і ведення бойових дій. Отже, на думку представника відповідача, оскільки інформацію, запитувану Позивачем у запиті до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до законів України надати не було можливим, оскільки запитувана заявником інформація, є конфіденційною інформацією, відповідно до вимог статей Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, така не може бути розголошена, надана особам, без згоди особи якої стосується дана інформація.

З огляду на те, що запитувана інформація містить персональні дані військовослужбовців та не належить до публічної інформації, така інформація, відповідно до статей 11, 14, 16 Закону України «Про захист персональних даних» не може бути розповсюджена без згоди такої особи на розголошення такої інформації.

У зв`язку із викладеним, зазначає, що у відповідача не було законних підстав для надання заявнику запитуваної інформації, а тому відповідач не вбачає у своїх діях жодної протиправності та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

01.04.2025 позивач також подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що має право на отримання інформації щодо виплат одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих, оскільки вони є бюджетними коштами. З огляду вищенаведеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

10.02.2025 ОСОБА_1 звернувся із електронним запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом від 10 лютого 2025 року, в якому надати вичерпну інформацію по всіх без винятку полеглих воїнах, Захисниках та Захисницях України, мешканцях Тернопільської області та Тернопільської області, що полягли за територіальну цілісність та Незалежність України в період з 2014 року по 2025 рік включно у формі таблиці (ПІБ, дата загибелі, місце загибелі, де похований, дані про присвоєння нагород та дані про призначення допомоги у зв`язку із загибеллю).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.02.2025 №4/2155 повідомлено, що для ознайомлення надано посилання на Перелік відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ-2023).

Втім, вважаючи що відповідь на запит була надана не по суті, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом України від 02.10.1992 №2657 «Про інформацію» закріплено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону №2657).

Відповідно до статті 20 Закону №2657 за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно зі статтею 21 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.

Відповідно до статті 1 Закону України №2939 від 13.01.2011 «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до частин 1-4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно до частин 1, 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону №2939 рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач, зокрема, має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід також зазначити, що вимоги пунктів 1-3 частини 2 статті 6 Закону № 2939 є "трискладовим тестом", який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації").

Для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується трискладовий тест за частиною 2 статті 6 Закону: якщо розпорядником інформації встановлено, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, такий розпорядник інформації має встановити вид інформації з обмеженим доступом, за якою звернувся запитувач (конфіденційна, таємна або службова). Наступний крок - потрібно визначити, чи запитувана інформація стосується інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, чи можливі заворушення або злочини при наданні доступу до запитуваної інформації, чи в інтересах охорони здоров`я населення обмеження доступу до цієї інформації, чи не постраждає репутація або права інших людей у результаті надання доступу до цієї інформації, чи отримана запитувана інформація конфіденційно, чи стосується дана інформація питання авторитету й неупередженості правосуддя. Якщо на всі поставлені питання відповідь негативна, розпорядник інформації надає доступ до запитуваної інформації.

Якщо хоча б на одне з поставлених вище питань є позитивна відповідь - розпорядник інформації має визначити, чи не буде розголошенням запитуваної інформації завдана істотна шкода зазначеним інтересам, наявність яких у запитуваній інформації він встановив.

Якщо відповідь на це питання негативна - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до зазначеної інформації. Якщо відповідь на це питання позитивна - розпорядник інформації визначає: чи переважає шкода від оприлюднення такої інформації над суспільним інтересом в її отриманні. При позитивній відповіді на питання запитувачу інформації буде відмовлено в наданні доступу до запитуваної інформації. При негативній відповіді - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до запитуваної інформації .

Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації, є застосовування до такої інформації "трискладового тесту".

Як встановлено судом, в обґрунтування доводів відповідач зазначає про те, що запитувана позивачем інформація не відповідає ознакам публічної інформації, а є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.10.2023 №605 «Про затвердження Переліку відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ-2023)», є інформацією з обмеженим доступом (службовою інформацією) та не підлягає розголошенню:

- узагальнені відомості про військовослужбовців, державних службовців та працівників Збройних Сил України, які загинули, зникли безвісти (потрапили в полон) під час дії правового режиму воєнного стану і ведення бойових дій входять до переліку відомостей, які містять службову інформацію. (пункт 9.14 Переліку)

- зведені відомості персонального обліку військовослужбовця стосовно проходження ним військової служби, його службової характеристики, автобіографія, подання, нагородні листи, атестації, оцінні матеріали, тощо (пункт 5.37 Переліку);

- сукупність відомостей, що містяться в наказах по особовому складу щодо військовослужбовців (пункт 5.38 Переліку);

- відомості про осіб, що зазначаються в наказах по особовому складу щодо нагородження відзнакою Міністерства оборони України " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", " ІНФОРМАЦІЯ_6 " (у тому числі їх персональні дані), назва (марка) та заводський номер зброї (пункт 5.45 Переліку);

- відомості про нагородження та присвоєння військових звань особовому складу, що розкривають причетність до Сил спеціальних операцій Збройних Сил України (пункт 7.11 Переліку); тощо.

Також, відповідач, посилаючись на Закон України «Про захист персональних даних» наголошує, що запитувана позивачем інформація заборонена до розголошення без згоди особи якої стосується дана інформація. А оскільки у ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні дозволи на розголошення відомостей, яка запитувалися у зверненні.

Враховуючи наведене, відповідь від 11 лютого 2025 року №4/2155 надана позивачу в межах чинного законодавства із посиланням на підстави відмови у наданні запитуваної інформації.

При цьому, відповідач обґрунтовує, що розголошення запитуваної інформації загрожує інтересам національної безпеки, істотність шкоди цим інтересам значна від її розголошення, шкода від оприлюднення такої інформації переважає над правом позивача володіти цією інформацією.

Поряд з цим, судом також встановлено, що відповідачем своєчасно (у межах п`яти робочих днів) надано відповідь на запит позивача. Ненадання запитуваних документів викликано їх обмеженим доступом. Таким чином, відповідно до приписів вищевказаних Законів України та в строк визначений самим позивачем (5-денний термін) йому надано відповідь на його звернення.

У даному випадку матеріалами справи не підтверджується вчинення відповідачем протиправних дій, оскільки звернення розглянуто порядку встановленому законодаством.

При цьому, хоча у вказаній відповіді прямо не зазначено, що у наданні інформації відмовлено, однак вказано посилання на Перелік відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію, з якого можна чітко встановити, що запитувані відомості є інформацією з обмеженим доступом (службовою інформацією) та не підлягають розголошенню.

За наведених обставин справи суд дійшов висновку, про безпідставність позовних вимог та відповідність дій та рішень відповідача, як вимогам вищевказаного законодавства та критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про недопущення відповідачем оскаржуваної бездіяльності у формі ненадання відповіді по суті запиту, чи протиправної відмови у наданні запитуваної інформації, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.