Справа № 640/32708/21
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

іменем України

про закриття провадження у справi

10 квітня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/32708/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 12.11.2021 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, відповідно до якого позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в місті Києві, які полягали у наданні неповної інформації приватному нотаріусу Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Коніченко Н.М., щодо розміру пенсії ОСОБА_2 , яка була їй нарахована, але не одержана за життя;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та направити приватному нотаріусу Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Коніченко Н.М., (84122 Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Свободи, 6) довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.05.2014 по 12.04.2020, для подальшого включення до складу спадщини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2021, виданого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Коніченко Н.М., реєстровий № 112, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина складається з грошової суми у розмірі 61171,92 грн недоодержаної пенсії померлої на підставі довідки №2600-0501-8/175486 від 09.12.2020, виданої Головним Управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

16.09.2021 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо отримання інформації про суму недоотриманої пенсії матері позивача за період з 01.05.2014 по день смерті із наданням нотаріусу достовірної довідки про період та суму недоотриманої пенсії померлої.

Листом відповідача №2600-0202-8/150718 від 21.09.2021, який було отримано представником позивача на електронну адресу 21.09.2021, повідомлено, що недоотримана пенсія померлої вказана за період з 11.02.2018 по 11.02.2021.

Окрім того у відповіді на адвокатський запит відповідач зауважив, що у листі 2600-0501-8/175486 від 09.12.2020 на запит приватного нотаріуса ОСОБА_3 був зазначений розмір недоотриманої суми пенсії, розрахований за три роки на дату формування відповіді 08.12.2020, тобто з 08.12.2017 по 08.12.2020.

Позивач зауважує, що померла мати ОСОБА_2 припинила отримувати пенсію за віком з моменту окупації частини території Донецької та Луганської області, тобто за життя, з 01.05.2014 і по день смерті, про що відомо відповідау. Відтак, законні підстави для не нарахування ОСОБА_2 пенсії не існували, припинення виплат не впливає на спадкування, адже до спадкової маси належать суми всієї недоотриманої за життя пенсії.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем протиправно не надано інформацію нотаріусу щодо розміру недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , але не була нею одержана за життя з 01.05.2014 по 12.04.2020 та не повідомлено нотаріуса про існування цієї заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 відкрито провадження по справі в порядку спрощенного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 прийнято адміністративну справу № 640/32708/21 до провадження, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши питання щодо закриття провадження по справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Так, Велика Палата Верховного Суду (зокрема у справах № 1840/2727/18, №552/2232/18, № 816/1604/17 та інших) неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Так, порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера унормований статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст положень частини третьої статті 52 Закону №1058-IV також узгоджується зі змістом статті 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже з наведених норм права вбачається, що законодавець передбачив випадок, за якого особа може звернутись до пенсійного органу у позасудовому порядку в межах адміністративної процедури за виплатою нарахованих, але невиплачених сум пенсії, за умови, якщо така особа звернулась не пізніше шести місяців з дня смерті пенсіонера. Тобто, невиплачені суми пенсії не повинні бути включені до складу спадщини. В протилежному випадку невиплачені суми пенсії будуть успадковані та матимуть іншу правову природу.

Суд зазначає, що Верховним Судом неодноразового розглядались справи в яких поставало питання юрисдикційної підсудності спорів, коли спадкоємцями прийнято спадщину (недоодержані суми пенсії).

Так, у справі № 286/3516/16-ц позивачка зверталася за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати. Суди встановили, що до складу спадкового майна входила доплата до пенсії померлого у сумі 14979,52 грн, спадкоємцем якого є його дружина. Позивачка як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на доплату до пенсії у сумі 14979,52 грн, яка була нарахована, але не виплачена померлому, позивачка набула право на отримання нарахованої, але не виплаченої доплати до пенсії. У цій справі Велика Палата Верховного Суду (постанова від 27.03.2019) погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанції, що такий спір має приватно-правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Подібні висновки щодо розгляду спорів, які стосуються виплати недоодержаних сум пенсії, в порядку цивільного судочинства за позовом спадкоємця до органу пенсійного фонду, неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 26.06.2019 у справі № 284/252/17 (позов про стягнення з органу пенсійного фонду у порядку спадкування неодержані за життя спадкодавиці (матері позивача) підвищення до пенсії й додаткової пенсії, щорічної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28.04.2022 у справі № 428/3913/20 (позов про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера в порядку спадкування), від 30.11.2022 у справі №638/19167/19 (спір щодо стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера).

Суд вважає правозастосовними зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду до справи, що розглядається.

Так, матеріалами справи встановлено, що із заявою про отримання інформації щодо суми недоотриманої померлою пенсії, представник позивача звернувся до пенсійного органу після отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до пенсійного органу фактично направлені на поновлення порушеного відповідачем права позивача на отримання грошових коштів, набутих у порядку спадкування, а тому цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері цивільних правовідносин.

Суд наголошує, що відповідач, хоч і є суб`єктом владних повноважень, проте в цьому випадку він не здійснює відносно позивача публічно-владні управлінські функції, оскільки ці функції відповідач виконував щодо померлої матері позивача.

Отже, між сторонами виник спір про цивільне право, предметом якого фактично є майнова вимога позивача, як спадкоємця щодо визнання права на отримання грошових коштів належних спадкодавцеві. Тому спір має приватно-правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що у цій справі спір виник відносно набуття позивачем права на пенсійні кошти, що входять до складу спадщини, цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, оскільки виник про право цивільне, предметом якого є майнова вимога позивача про визнання за ним в порядку спадкування права власності на майно - грошові кошти.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також викладений у постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 160/10395/23.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (частина друга статті 238 КАС України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується оскільки, в даному випадку відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі закриття провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 9, 47, 142, 189, 238, 239, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 640/32708/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян