Справа № 140/5716/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5716/24 пров. № А/857/26172/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Мачульським В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди у розрахунку 100000 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168), пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави зв`язку з військовою агресією рф проти України, за періоди з 01.08.2023 по 21.09.2023 та з 22.09.2023 по 20.11.2023, за вирахуванням раніше здійснених виплат додаткової винагороди, зобов`язати відповідача здійснити всі необхідні заходи щодо проведення перерахунку та виплату йому спірної додаткової винагороди, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача провести її нарахування та виплату.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 100000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 01.08.2023 по 21.09.2023 та з 22.09.2023 по 20.11.2023, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 спірну додаткову винагороду у розмірі 100000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 01.08.2023 по 21.09.2023 та з 22.09.2023 по 20.11.2023, з урахуванням раніше здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що виплата додаткової винагороди позивачу здійснювалась на підставі рапорту начальника відділення персоналу, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в бойових діях та заходах необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується картками його особового рахунку за 2023-2024 роки. Довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України є документом, який видається для надання особі статусу учасника бойових дій, але не може бути достатнім доказом того, що весь період, вказаний в ній, позивач брав участь саме в бойових діях або заходах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №120 від 25.04.2023, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 №270 від 22.04.2023 на посаду офіцера групи цивільно-військового співробітництва штабу, вважати таким, що з 25.04.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 за №17 від 16.01.2024, лейтенанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , офіцера групи цивільно-військового співробітництва штабу, звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №807 від 30.12.2023 з військової служби у запас згідно п.п.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи), з 16.01.2024 виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 за №7257/А від 04.04.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, лейтенант ОСОБА_1 дійсно в період з 18.06.2023 по 15.07.2023, з 18.07.2013 по 21.09.2023, з 22.09.2023 по 20.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах населених пунктів Нечволодівка Куп`янського району Харківської області, підстава : витяги з наказів командира в/ч НОМЕР_1 за №176 від 17.06.2023, №207 від 17.07.2023, №275 від 22.09.2023; витяги з журналів бойових дій в/ч НОМЕР_1 за №169/9/434зм, №185/9/434зм, №197/9/434зм, №235/9/434зм, №270/9/434зм, №284/9/434зм, №295/9/434зм.

25.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про перерахунок та виплату додаткової винагороди у розрахунку 100000 грн пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за періоди з 01.08.2023 по 21.09.2023 та з 22.09.2023 по 20.11.2023 за вирахуванням раніше здійснених виплат додаткової винагороди.

Листом №347фс від 11.05.2024, в/ч НОМЕР_1 відмовила позивачу у здійсненні перерахунку, оскільки спірна додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачувалась йому у повному розмірі відповідно до порядку і умов, визначених наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.

13.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на оздоровлення відповідно до поданого рапорту, або роз`яснити, у письмовому вигляді (із посиланням на чинне законодавство), причини відмови.

Листом №191фс від 20.03.2024, в/ч НОМЕР_1 повідомила позивача, що на момент звільнення з військової служби право на отримання щорічної основної відпустки не настало, а відтак не набуто і право на отримання одноразової грошової допомоги на оздоровлення.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача стосовно невиплати спірних сум, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії в період з 01.08.2023 по 21.09.2023 та з 22.09.2023 по 20.11.2023, а отже, у в/ч НОМЕР_1 були відсутні правові підстави щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн за забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, передбачену Постановою №168.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Постанови №168 (в первинній редакції) передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є-Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п.21, 3 Постанови №168, порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.

Згідно абз.3, 4 п.3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно п.4 Окремого доручення, у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно п.5 Окремого доручення, виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. У свою чергу, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі : бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.

Додатком №1 до Окремого доручення затверджено форму довідки, у якій визначається період такої участі військовослужбовця, а також зазначаються підстави для її видання : бойові накази, журнал бойових дій, рапорти командирів підрозділів.

Колегія суддів зазначає, що згідно наданої позивачем довідки в/ч НОМЕР_1 за №7257/А від 04.04.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, лейтенант ОСОБА_1 дійсно в період з 18.06.2023 по 15.07.2023, з 18.07.2013 по 21.09.2023, з 22.09.2023 по 20.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах населених пунктів Нечволодівка Куп`янського району Харківської області.

Як підстава зазначено вищевказані витяги з наказів командира в/ч НОМЕР_1 та витяги з журналів бойових дій в/ч НОМЕР_1 .

Також, як вірно встановлено судом, відповідно до витягу командира в/ч НОМЕР_1 за №1132 від 02.07.2023, позивачу виплачено додаткову винагороду пропорційно дням безпосередньої участі за період з 01.06.2023 по 30.06.2023, підстава : БН командира НОМЕР_2 омбр №1/10/434т від 07.02.2023, БН командира НОМЕР_2 омбр №2/10/434т від 02.06.2023, БР ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_3 №116/1/1352т/пкп від 06.11.2022, ЖБД 154/9/434зм від 22.05.2023, ЖБД 163/9/434зм від 15.06.2023, рапорт начальника відділення персоналу №1973 від 05.07.2023.

Згідно витягу командира в/ч НОМЕР_1 за №1295 від 02.08.2023, позивачу виплачено додаткову винагороду пропорційно дням безпосередньої участі за період з 01.07.2023 по 31.07.2023, підстава : БН командира НОМЕР_2 омбр №1/10/434т від 07.02.2023, БН командира 14 омбр №2/10/434т від 02.06.2023, БР ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №116/1/1352т/пкп від 06.11.2022, ЖБД 154/9/434зм від 22.05.2023, ЖБД 163/9/434зм від 15.06.2023, ЖБД 185/9/434зм від 21.07.2023, рапорт начальника відділення персоналу №2396А від 08.08.2023.

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно картки особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік ОСОБА_1 було нараховано та виплачено додаткову винагороду за січень-липень 2023 року на загальну суму 407032,25 грн та в певні місяці вона була виплачена в сумах набагато менших, ніж визначено законодавством з урахуванням участі позивача у бойових діях.

Таким чином, така допомога виплачувалась не в повному обсязі.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набув права на виплату спірної винагороди у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у таких діях та заходах.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року по справі №140/5716/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук