Справа № 240/10497/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

10 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/10497/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову

встановив:

10 квітня 2025 року через підсистему "Електронний суд" представником ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо мобілізації ОСОБА_1 до проходження медичного обстеження з метою визначення ступеня його придатності до військової служби відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Подана заява мотивована тим, що ОСОБА_1 вчасно оновив військово-облікові дані, має численні скарги на здоров`я та потребує постійного медикаментозного лікування. Всупереч цьому, його доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де 01 квітня 2025 року складено протокол про адміністративне правопорушення № 69 щодо відмови від проходження медичного огляду військово-лікарської комісії; розгляд справи призначено на 10 квітня 2025 року. Представник вважає очевидним факт протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилось у не направленні позивача на медичне обстеження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби, встановлення і визначення потреби у лікуванні та наданні відстрочки від призову на час лікування, що утворює, на переконання представника, підстави для вжиття ініційованих заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення позову є інструментом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову при існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен переконатися, що спірне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Аналіз доводів у заяві про забезпечення позову дає підстави вважати, що твердження заявника ґрунтуються виключно на незгоді з діями ІНФОРМАЦІЯ_1 та прогнозованих небажаних для ОСОБА_1 наслідків у вигляді ймовірного призову на військову службу.

Суд зазначає, що на момент розгляду заяви представника ОСОБА_1 у суду відсутні підстави вважати вчинення з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 дій щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до пункту 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (Порядок № 560), військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Як передбачено у пункті 85 Порядку № 560 на кожного резервіста та військовозобов`язаного, який призивається на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформляється (заповнюється), з-поміж іншого, довідка з висновком військово-лікарської комісії про придатність до військової служби за станом здоров`я.

Тобто, відповідно до Порядку № 560 до вирішення питання відстрочки від призову на військову службу військовозобов`язані не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; по тому, до проходження медичного огляду військово-лікарською комісією військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу.

Окрім того, як передбачено у пункті 74-3 Порядку № 560, у разі коли військовозобов`язані та резервісти самостійно виявили бажання пройти медичний огляд, вони можуть подати запит засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста.

Враховуючи викладені представником ОСОБА_1 доводи суд зазначає, що, безумовно, рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів правовідносин. Це може завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно.

Проте, у розумінні статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

До заяви про забезпечення позову представником ОСОБА_1 додано низку медичних документів на підтвердження стану здоров`я його довірителя, натомість не надано жодних доказів щодо вжиття представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 конкретних та беззаперечних заходів/дій щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, що, в контексті інційованих заходів забезпечення позову, потребує документального підтвердження.

До того суд вважає необхідним звернути увагу й на те, що згідно з пунктами 78, 79 Порядку № 560 контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Центральна військово-лікарська комісія Міноборони та її територіальні підрозділи організовують та здійснюють контроль за роботою військово-лікарських комісій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, розглядають скарги громадян щодо рішень військово-лікарських комісій.

Суд зауважує, що застосування обраних заявником заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях щодо вчинення ІНФОРМАЦІЯ_2 дій щодо можливого призову ОСОБА_1 на військову службу (мобілізацію), як і ґрунтуватись на незгоді заявника та його довірителя з діями/бездіяльністю, які можуть бути предметом оскарження у суді.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не доведено дійсну наявність обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько