Справа № 460/1499/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 року м. Рівне №460/1499/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період з 05.04.1997 року по 18.05.1997 року, з 25.06.1997 року по 04.08.1997 року, з 20.06.2002 року по 28.10.2002 року та з 17.11.2003 року по 28.12.2003 року; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період з 05.04.1997 року по 18.05.1997 року, з 25.06.1997 року по 04.08.1997 року, з 20.06.2002 року по 28.10.2002 року та з 17.11.2003 року по 28.12.2003 року та провести перерахунок пільгового стажу роботи позивача за Списком №1, який враховується для призначення пенсії, починаючи з 21.10.2024 року, й виплатити йому різницю між розміром пенсії, який буде нараховано за результатами перерахунку страхового стажу та раніше виплаченим розміром. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що з 08.06.2021 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачем встановлено, що при призначенні пенсії до його страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002 та з 17.11.2003 по 28.12.2003 в пільговому обчисленні. У зв`язку з чим він звернувся до відповідача з заявою про зарахування спірних періодів до його страхового стажу в пільговому обчисленні та проведення перерахунку пенсії з урахуванням таких періодів трудової діяльності. Однак, відповідачем було відмовлено у задоволенні такої заяви та зазначено, що обрахунок стажу позивачу здійснено правильно, а тому відсутні підстави для зарахування спірних періодів в пільговому обчисленні та, відповідно, проведення перерахунку пенсії позивача. Позивач вважає таку відмову протиправною та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що з 08.06.2021 позивачу призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи категорії 2, яка відпрацювала на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1. 15.09.2021 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами. За вказаною заявою прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 23.09.2021, оскільки у наказі від 04.04.1997 № 696 «Про залучення працівників цеху ТАВ до виконання робіт на ППР бл. №1» за період з 05.04.1997 по 18.05.1997 зазначено працівника « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 ». За доданими документами підстави для врахування до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів з 05.04.1997 по 18.05.1997 та з 25.06.1997 по 04.08.1997 відсутні, оскільки відповідно наказу №426/лс від 26.03.1996 позивач був прийнятий на роботу на посаду інженера. Однак відповідно до наказу № 1377 від 20.09.1997 було атестовано посаду інженера-електрика. Крім того, згідно з матеріалами справи, атестацію робочих місць за умовами праці на підприємстві ВП РАЕС вперше проведено в 1997 році відповідно до наказу № 1377 від 20.06.1997. Наказом від 17.11.2003 № 4836 «Про надання додаткової відпустки та Переліки професій і посад на пільгове пенсійне забезпечення» затверджено переліки виробництв, цехів, професій і посад працівників ВП «Рівненська АЕС» із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на роботах яких дає право на щорічну додаткову відпустку, переліки робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, а не переліки робочих місць, за результатами проведення атестації яких підтверджено (або не підтверджено) право працівників на пільгове пенсійне забезпечення. Тобто, результати атестації, затверджені наказом від 20.06.1997 № 1377, застосовуються упродовж п`яти років - по 19.06.2002. Результати наступної атестації затверджені наказом від 29.10.2002 № 3251. Відтак, між завершенням п`ятирічного періоду застосування результатів попередньої атестації та початком застосування результатів наступної атестації є перерва тривалістю 4 місяці 9 днів, тобто період з 20.06.2002 по 28.10.2002. Отже, підстави для врахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 виробництв, робіт і професій, посад та показників періоду з 20.06.2002 по 28.10.2002 відсутні. Таким чином, періоди роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002 зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії в одинарному розмірі (тобто календарно). З огляду на викладене, вказує на те, що обрахунок стажу позивачу проведено правильно, а тому відсутні підстави для зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача. Просить суд позовні вимоги залишити без задоволення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 18.06.1994.

З 08.06.2021 позивачу призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи категорії 2, яка відпрацювала на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

21.10.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування до його пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002, з 17.11.2003 по 28.12.2003 та провести перерахунок пенсії з урахуванням вказаних періодів.

Листом від 28.11.2024 відповідач повідомив позивачу, що підстави для врахування до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів з 05.04.1997 по 18.05.1997 та з 25.06.1997 по 04.08.1997 відсутні, оскільки відповідно наказу №426/лс від 26.03.1996 позивач був прийнятий на роботу на посаду інженера. Однак відповідно до наказу № 1377 від 20.09.1997 було атестовано посаду інженера-електрика. Крім того, згідно з матеріалами справи, атестацію робочих місць за умовами праці на підприємстві ВП РАЕС вперше проведено в 1997 році відповідно до наказу № 1377 від 20.06.1997. Наказом від 17.11.2003 № 4836 «Про надання додаткової відпустки та Переліки професій і посад на пільгове пенсійне забезпечення» затверджено переліки виробництв, цехів, професій і посад працівників ВП «Рівненська АЕС» із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на роботах яких дає право на щорічну додаткову відпустку, переліки робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, а не переліки робочих місць, за результатами проведення атестації яких підтверджено (або не підтверджено) право працівників на пільгове пенсійне забезпечення. Тобто, результати атестації, затверджені наказом від 20.06.1997 № 1377, застосовуються упродовж п`яти років - по 19.06.2002. Результати наступної атестації затверджені наказом від 29.10.2002 № 3251. Відтак, між завершенням п`ятирічного періоду застосування результатів попередньої атестації та початком застосування результатів наступної атестації є перерва тривалістю 4 місяці 9 днів, тобто період з 20.06.2002 по 28.10.2002. Отже, підстави для врахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 виробництв, робіт і професій, посад та показників періоду з 20.06.2002 по 28.10.2002 відсутні. Таким чином, періоди роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002 зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії в одинарному розмірі (тобто календарно).

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту відмови відповідача слідує, що до пільгового стажу по Списку №1 позивачу не зараховано періоди роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997 та з 20.06.2002 по 28.10.2002.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач:

- Запис №2 від 26.03.1996 - прийнятий в цех теплової автоматики і вимірювань в лаб. АСУТП інженером-електроніком Рівненської АЕС (наказ №426лс від 26.03.1996);

- Запис №3 від 19.03.2001 присвоєно третю категорію інженера-електроніка (наказ №492ос від 14.03.2001);

- Запис №4 від 10.06.2002 присвоєно другу категорію інженера-електроніка (наказ №1085 ос від 04.05.2002);

- Запис №5 від 15.05.2003 присвоєна перша категорія інженера-електроніка (наказ №847 ос від 12.05.2003).

Довідкою ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом» №226 від 02.08.2021 підтверджується, що ОСОБА_1 працював повний робочий день , повну робочу неділю [тиждень] на підприємстві в цехах і організаціях, передбачених списком №1, зокрема, в підрозділі цех теплової автоматики та вимірювань, блок 2, на посаді інженер з 05.04.1997 по 18.05.1997, список №1 розділ ХХІV-6 підрозділ 541 Постанова КМУ №162 від 11.03.1994; в підрозділі цех теплової автоматики та вимірювань, блок 1, на посаді інженер з 25.06.1997 по 04.08.1997, список №1 розділ ХХІV-6 підрозділ 541 Постанова КМУ №162 від 11.03.1994; в підрозділі цех теплової автоматики та вимірювань, дільниця автоматизованих систем управління технологічним процесом, на посаді інженер-електронік ІІ категорії з 10.06.2002 по 14.05.2003, список №1 розділ ХХІV-6 підрозділ 24.6-1 Постанова КМУ №36 від 16.01.2003.

Зі змісту відмови відповідача у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1 слідує, що роботи позивача у такі періоди на посадах, що передбачені Списком №1 ним не заперечується.

Натомість позивачу відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002 з підстав не проведення атестації робочого місця, невчасної атестації робочого місця.

Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та Методичних рекомендацій.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я.

Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З вищенаведеного слідує, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця або невчасно було проведено атестацію, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1.

Разом з тим, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тобто, навіть у випадку не проведення атестації робочих місць з вини роботодавця, період роботи повинен бути зарахований до пільгового стажу особи.

Зазначена позиція узгоджується з позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

Поряд з цим, суд зауважує, що атестація робочого місця позивача була проведена, що підтверджується наказами Рівненської атомної електростанції від 20.06.1997 №1377, ВП «Рівненська АЕС» НАЕК «Енергоатом» від 29.10.2002 №3251.

А тому суд вважає доводи відповідача щодо відсутності атестації робочого місця необґрунтованими та безпідставними.

Крім того суд зауважує, що відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1).

Згідно частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, до компетенції органу Пенсійного фонду України входить перевірка належного оформлення поданих документів та за наявності розбіжностей у таких, пенсійний орган уповноважений вчинити дії щодо здійснення перевірки таких документів.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2020 по справі №291/99/17.

Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості щодо витребування додаткових документів у роботодавця позивача. Однак, ним цього зроблено не було.

З врахування викладеного, суд дійшов висновку, що пенсійний орган протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача по Списку №1 періоди роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002, а тому такі періоди підлягають зарахуванню.

Щодо зарахування періоду роботи позивача з 17.11.2003 по 28.12.2003 до його пільгового стажу по Списку №1, то суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки зі змісту форми РС-право, доданої до позовної заяви слідує, що такий період вже був зарахований до пільгового стажу.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести з 21.10.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до його пільгового стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 05.04.1997 по 18.05.1997, з 25.06.1997 по 04.08.1997, з 20.06.2002 по 28.10.2002.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 квітня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк