Справа № 340/5397/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м.Дніпросправа № 340/5397/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 340/5397/24 (суддя Савонюк М.Я., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 20 від 03.07 2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2024 про призначення їй пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 15.09.1993 по 14.07.1997 роки.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи у ТОВ "Аннелі" з 15.09.1993 по 14.07.1997 згідно трудової книжки колгоспника від 07.11.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі.

Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, порушення процесуальних норм, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі відповідач вказує, що спірний період роботи позивача не можливо зарахувати до її стажу, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (16.11.1993) відрізняється на два місяці від дати прийняття на роботу (15.09.1993), запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою, що є порушенням вимог пунктів 2.4 та 4.1 Інструкції № 58. Отже, період роботи з 15.09.1993 по 14.07.1997 у ТОВ Аннелі ОСОБА_1 потребує уточнення довідкою, підтвердженою первинними документами.

Відповідно до статті 26 Закону №1058 для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 необхідно мати 31 рік страхового стажу. За розрахунком Головного управління її страховий стаж становить 29 років. Також скаржник зазначає, що приймаючи рішення від 08.10.2024 у справі, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 25.06.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон№1058-IV) (а.с. 58 зв-59).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, було розглянуто заяву позивача з доданими до неї документами.

Рішенням від 03.07.2024 №20 відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Зокрема, до страхового стажу не враховано період роботи з 15.09.1993 по 14.07.1997 у ТОВ "Аннелі" за записами трудової книжки колгоспника від 07.11.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи (потребує уточнення довідкою (а.с. 25).

Відповідно до трудової книжки колгоспника від 07.11.1987 серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, 15.09.1993 позивач прийнята в ТОВ "Аннелі" на посаду швеї (наказ №1-К від 16.11.1993). 14.07.1997 звільнена по переводу у зв`язку з перереєстрацією ТОВ "Аннелі" в ТОВ і фірма "Жорж і Ко" (наказ №1 від 14.07.1997) (а.с. 26 ).

Згідно листа Новомиргородської міської ради від 19.07.2024 №02-26/118/1 Кіровоградської області Товариство з обмеженою відповідальністю "Аннелі" було зареєстроване розпорядженням Представника Президента України в Новомиргородському районі №305 від 16.11.1993. Розпорядженням голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області №301-р від 14.07.1997 Товариство було перереєстроване в Товариство з обмеженою відповідальністю "Жорж і Ко" у зв`язку зі зміною назви, яке є правонаступником ТОВ "Аннелі". 20.11.2006 ТОВ "Жорж і Ко" знято з державної реєстрації на підставі ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2006 №9/114 про ліквідацію юридичної особи банкрута. Правонаступник відсутній (а.с. 27).

Листом від 19.07.2024 №321 Новомиргородський міський архів Новомиргородської міської ради повідомив позивача, що документи з кадрових питань /особового складу/ по ТОВ "Аннелі" за 1993-1997 роки на зберігання не надходили, а тому надати відомості про роботу ОСОБА_1 немає можливості (а.с. 28).

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за відсутності необхідного страхового стажу та неврахування до страхового стажу періоду її роботи з 15.09.1993 по 14.07.1997 у ТОВ Аннелі, звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних. Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області протиправно не було зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 15.09.1993 по 14.07.1997, у зв`язку із чим рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 20 від 03.07.2024 є протиправним та підлягало скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

У постанові від 21.02.2020 року у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні їх при призначенні позивачу пенсії.

Відповідач в оспорюваному рішенні як на підставу відмови у зарахуванні періоду роботи позивача у ТОВ Аннелі посилається на положення пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням. Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, вказана інструкція діяла лише до 29.07.1993.

У спірний період з 15.09.1993 по 14.07.1997 порядок ведення трудових книжок було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).

Пунктом 1 Інструкції №58 визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають (п. 1.2. Інструкції №58).

Відповідно до пунктів 2,27 2.28 Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України".

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень вказаного пункту Інструкції №58 вбачається, що у разі звільнення особи записи у трудовій книжці мають бути засвідчені підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої особи.

При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як встановлено судом, до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 15.09.1993 по 14.07.1997 у ТОВ "Аннелі" згідно трудової книжки від 07.11.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Разом з тим, однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, трудова книжка від 07.11.1987 серії НОМЕР_1 містить запис, що позивач у період з 15.09.1993 по 14.07.1997 працювала швачкою у ТОВ "Аннелі" із зазначенням посади, номеру та дати наказів про прийняття, та звільнення (записи 3-4).

Зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємства, записи про роботу є чіткими і не містять жодних виправлень чи неточностей та завірені відбитком печатки Товариства з обмеженою відповідальністю Аннелі.

Наявність у трудовій книжці печатки роботодавця та всіх інших обов`язкових записів, свідчить про те, що ці записи були здійснені роботодавцем, однак з певним порушенням законодавства (стосовно підпису), що не може бути підставою для не зарахування позивачу періодів її роботи до страхового стажу.

Недоліки, наявні в трудовій книжці позивача, не залежали та не залежать від її волевиявлення, а отже, й не можуть впливати на її право на пенсійне забезпечення.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі про неможливість врахувати спірний період до трудового стажу позивача також у зв`язку з тим, що дата наказу про прийняття на роботу (16.11.1993) відрізняється на два місяці від дати прийняття на роботу (15.09.1993), суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 24 Кодексу законів про працю України (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до них; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) в інших випадках, передбачених законодавством України. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Отже, для фактичного встановлення трудових правовідносин наявність трудового договору не є обов`язковим з огляду на вказані положення законодавства. Допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. При цьому, оформлення у подальшому роботодавцем письмового наказу про прийняття працівника на роботу не може бути підставою для незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу за дати встановлення трудових правовідносин. Не є такою підставою і сумніви відповідача у нумерації наказів роботодавця про призначення, переведення, чи звільнення працівника.

Крім цього, слід зауважити, що за змістом спірного рішення підставою для не зарахування позивачу періоду її роботи у ТОВ "Аннелі" була лише одна підстава - запис про звільнення не завірено підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою.

Отже, недотримання роботодавцем обов`язку оформлення трудового договору наказом або оформлення його пізніше, не спростовує факту існування фактичних трудових відносин та не тягне визнання трудового договору, укладеного в усній формі, недійсним.

Наведені формальні порушення заповнення трудової книжки з боку роботодавця не можуть позбавити позивача права на врахування цього періоду роботи до страхового стажу.

Суд першої інстанції вірно вказав, що позивачем вжито усіх заходів щодо отримання архівних довідок на підтвердження стажу її роботи у ТОВ Аннелі, однак згідно листів Новомиргородської міської ради від 19.07.2024 №02-26/118/1 та Новомиргородський міський архів Новомиргородської міської ради від 19.07.2024 №321 підтвердити трудовий стаж неможливо у зв`язку з ліквідацію юридичної особи правонаступника роботодавця та не виконанням ним обов`язку по передачі документів з кадрових питань /особового складу/ на зберігання до архіву.

Отже, можливість надати відповідачу будь-які інші документи про роботу у спірний період у позивача відсутня з незалежних від неї причин.

Верховним Судом в своїх постановах, зокрема, від 21.02.2020 у справі №291/99/17, від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а вже зазначалося, що право особи на пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

У спірних правовідносинах пенсійним органом не надано належної правової оцінки поданим позивачем документам на підтвердження спірного періоду роботи та не з`ясовано належним чином всіх обставин, необхідних для прийняття оскарженого рішення, а відтак, є вірними висновки суду першої інстанції, що рішення відповідача є протиправним та підлягало скасуванню.

Порушене право позивача підлягає відновленню і суд апеляційної інстанції погоджується з обраним судом способом захисту порушеного права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 15.09.1993 по 14.07.1997, і такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі №340/5397/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак