Справа № 320/42035/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Коротких А.Ю., Собківа Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними, скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази Департаменту поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 08.07.2024 року № 169 «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині притягнення сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції; від 31.07.2024 № 1092 о/с «По особовому складу» про звільнення старшого сержанта поліції сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » поновити сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 01 серпня 2024 року;

- стягнути з Департаменту поліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення, які були йому визначені на день звільнення відповідно до пункту 6 Порядку № 260 за вимушений прогул 01 серпня 2024 року.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням Позивачу строку для усунення її недоліків. Так, ухвалою встановлено, що Позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Від Позивача до суду першої інстанції було подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. На обґрунтування вказаної заяви Позивачем зазначено, що наказ від 08.07.2024 року № 169 є лише наказом про застосування дисциплінарного стягнення, який відповідно до вимог частини першої статті 233 КЗпП України може бути оскаржений безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а тому, строк звернення до суду не пропущено. Щодо місячного строку звернення до суду про оскарження наказу від 31.07.2024 року № 1092 о/с зазначено, що дана позовна заява подана до суду 30.08.2024, а тому місячний строк звернення також не пропущено.

Крім того, до суду першої інстанції надійшла заява Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що відповідно до пункту 4 статті 31 розділу V Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. На підставі наведеного, Відповідач дійшов висновку, що Позивачем пропущено 15-ти денний строк звернення до суду.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки судом встановлено що відповідно до пункту 4 статті 31 розділу V Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом 15 днів з дня його знайомлення з відповідним наказом.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою судді суду першої інстанції, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що він неодноразово звертався до Відповідача із заявами про ознайомлення з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування та зробити їх копії, проте працівниками Відповідача було відмовлено. Лише після отримання адвокатом (09.09.2024 за № 6552-2024) копій матеріалів зібраних під час проведення службового розслідування на адвокатський запит встановлено порушення посадовими особами Відповідача прав Позивача. Тривале ненадання матеріалів зібраних під час проведення службового розслідування створило передумови для пропуску строків звернення до суду. Крім того, під час проведення службового розслідування та під час ознайомлення з оскаржуваними наказами не було роз`яснено Позивачу право на оскарження та встановлені строки на оскарження передбачені статтею 31 Дисциплінарного статуту.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу судді суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить відзив на апеляційну скаргу відхилити, ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідачем подано заперечення (на відповідь на відзив), в якому просить не брати до уваги доводи представника Позивача, викладені у відповіді на відзив, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції повертаючи позовну заяву виходив з того, що позовна заява та заява на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не містили належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» (далі - Закон № 2123-IX) внесено зміни до вказаних нормативно-правових актів. Зокрема, Дисциплінарний статут доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», яким з 01.05.2022, зокрема, запроваджено іншу процедуру ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та інші строки звернення до суду.

При цьому, Преамбулою Дисциплінарного статуту передбачено, що цим Статутом, зокрема, визначені види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Так, частиною 4 статті 31 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що до правовідносин, які склались у даній адміністративній справі необхідно застосовувати положення частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту, які передбачають оскарження наказів від 08.07.2024 року № 169, від 31.07.2024 року № 1092 о/с протягом 15 днів з дня ознайомлення з відповідними наказами.

Проте, Позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосування частина 5 статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк звернення до суду в відносинах публічної служби.

Вирішуючи питання застосування строків звернення до суду з позовами про оскарження застосованих до поліцейських дисциплінарних стягнень, Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 320/42545/23 зазначає таке.

Так, Законом № 2123-ІХ було доповнено Дисциплінарний статут розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Приймаючи Закон № 2123-ІХ та доповнюючи Дисциплінарний статут розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», зокрема щодо встановлення такого короткого строку на оскарження дисциплінарного стягнення, законодавець мав на меті оптимізувати діяльність поліції, у тому числі, під час дії режиму воєнного стану, та врегулювати питання діяльності поліції передусім в умовах воєнного стану.

Таким чином, внесення відповідних змін до Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту спрямовані на забезпечення діяльності поліції та ефективного виконання нею завдань в умовах воєнного стану, а також задля швидкого та оперативного реагування на дії (бездіяльність) поліцейського, у разі кваліфікування їх як такі, що можуть виразитися у грубому порушенні службової дисципліни в умовах посиленого варіанту службової діяльності та (або) підриву авторитету Національної поліції України в цілому.

На підставі наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки існує колізія між загальним (КАС України) та спеціальним законом (Дисциплінарний статут), застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2023 року у справі № 120/7567/22, від 31 травня 2023 року у справі № 160/9356/22, від 31 жовтня 2023 року у справі № 340/4394/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 500/1224/23, від 28 березня 2024 року у справі № 420/22052/23, від 30 вересня 2024 року у справі № 520/5571/24, від 04 жовтня 2024 року у справі № 580/4340/24, від 27 грудня 2024 року у справі № 420/13235/24.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу, що суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до правовідносин, які склались у даній адміністративній справі слід застосовувати положення частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту.

Так, законодавець чітко пов`язав виникнення права на оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення та обчислення строку на таке оскарження - з моменту ознайомлення особи з наказом про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено суддею суду першої інстанції, відповідно до копії наказу від 08.07.2024 № 169 про застосування дисциплінарного стягнення Позивача особисто ознайомлено із даним наказом про що свідчить відмітка: «З копією наказу ознайомлений. З наказом не згодний. ОСОБА_2 11.07.2024. підпис». Таким чином, останнім днем звернення до суду із позовом про оскарження вказаного наказу є 26.07.2024.

Також, відповідно до копії наказу від 31.07.2024 № 1092 о/с по особовому складу про звільнення зі служби, Позивача особисто ознайомлено із даним наказом про що свідчить відмітка: «З наказом ознайомлений. Витяг з наказу отримав. З наказом не згодний. ОСОБА_2 31.07.2024. підпис». Таким чином, останнім днем звернення до суду із позовом про оскарження вказаного наказу є 16.08.2024.

Позовну заяву представник Позивача подав до суду першої інстанції 30 серпня 2024 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що він неодноразово звертався до Відповідача із заявами про ознайомлення з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування та зробити їх копії, проте працівниками Відповідача було відмовлено. Лише після отримання адвокатом (09.09.2024 за № 6552-2024) копій матеріалів зібраних під час проведення службового розслідування на адвокатський запит встановлено порушення посадовими особами Відповідача прав Позивача. Тривале ненадання матеріалів зібраних під час проведення службового розслідування створило передумови для пропуску строків звернення до суду.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що отримання матеріалів службового розслідування не змінює моменту, з якого Позивач дізнався про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Крім того, отримання представником Позивача матеріалів службового розслідування 09.09.2024 не впливає на перебіг строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки з позовною заявою Позивач звернувся 30.08.2024, тобто до моменту отримання ним усіх копій матеріалів службового розслідування.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи Позивача, що під час проведення службового розслідування та під час ознайомлення з оскаржуваними наказами йому не було роз`яснено право на оскарження та встановлені строки на оскарження передбачені статтею 31 Дисциплінарного статуту, оскільки оскаржувані накази містять посилання на Дисциплінарний статут.

Позивачем в апеляційній скарзі також наголошено, що Позивачем в межах даної адміністративної справи ним не реалізовано право на справедливий суд, та конституційне право на судовий захист.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними.

Так, відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі " Перетяка та Шереметьєв проти України").

Керуючись практикою ЄСПЛ, необхідно зауважити, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі". У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У контексті забезпечення реалізації права на звернення до суду за захистом своїх прав та вирішення питання поновлення строків на таке звернення у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Відтак, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у справі доказів обставини, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позовна заява та заява на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не містять належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, наявні правові підстави для повернення даного адміністративного позову без розгляду, з чим погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвалу судді суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви - без змін.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Коротких

Я.М. Собків