Справа № 420/3055/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3055/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивачка просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ від 23.01.2025 №91 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.«е» (абз.12 та 21) ст.55 ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та у зарахуванні до страхового та спеціального стажу періоду з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати їй - ОСОБА_1 , період роботи з 01.06.2002 по 04.10.2021 до страхового та спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, у подвійному розмірі, та призначити з дня звернення з 15.01.2025, пенсію за вислугу років, відповідно до п.2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.«е» (абз.12 та 21) ст.55 ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 15.01.2025 року вона звернулась до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з п.«е» (абз.12 та 21) ст.55 ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте рішенням від 23.01.2025 №91 відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, та повідомлено про відсутність підстав для зарахування в подвійному розмірі періоду роботи з 01.06.2002 до 04.10.2021 оскільки в цей період вона працювала у приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, а не в інфекційному відділені або кабінеті.

Позивачка вважає прийняте рішення протиправним та таким що підлягає скасуванню, наголошуючи, що в період з 01.06.2002 до 04.10.2021 вона працювала в КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради на посаді лікаря-педіатра приймально-діагностичного відділення з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, а саме з дітьми, хворими на інфекційні хвороби, у т.ч. ВІЛ, вірусний гепатит, туберкульоз, COVID та інші інфекційні захворювання. Наведені захворювання містяться у переліку інфекційних захворювань МКХ-10.

За правилами с.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 01.06.2002 по 04.10.2021 підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.

Позивачка просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник ГУ ПФУ подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що на підстави заяви ОСОБА_1 від 15.01.2025 та наданих документів 23.01.2025 року прийнято рішення №91 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості спеціального стажу (26 років 6 місяців) при наявному 21 рік 06 місяців 25 днів.

При цьому, до страхового та спеціального стажу роботи не зараховано період з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі згідно ст.60 Закону №1788, оскільки позивачка працювала у приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно-боксовими ліжками, а не в інфекційному відділенні або кабінеті.

Відтак, для призначення позивачці пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не може бути виконано.

Водночас, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих позивачкою документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

15.01.2025 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ із заявою №431 про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV та п.«е» ст.55 ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатом розгляду заяви ГУ ПФУ прийнято рішення від 07.23.01.2025 №91 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 6 місяців) при наявному 21 рік 06 місяців 25 днів. До страхового та спеціального стажу роботи не зараховано період з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону №1788, оскільки позивачка працювала у приймально-діагностичному відділенні з 10-ма інфекційно-боксовими ліжками, а не в інфекційному відділенні або кабінеті.

Позивачка, вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ та наявності у неї права на зарахування в подвійному розмірі періоду роботи з 01.06.2002 по 04.10.2021, звернулась до суду з цим позовом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ст.51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п.«е» ст.55 Закону.

Відповідно до п.2-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.

Закон №213-VIII набрав чинності 11.10.2017 року, яким внесені зміни до п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: «е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Оскільки Закон №213-VIII набрав чинності 11.10.2017 то необхідний спеціальний стаж для призначенні позивачці пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я станом на зазначену дату повинен становити 26 років 6 місяців.

Згідно з оскаржуваним рішенням загальний страховий стаж позивачки становить 34 роки 11 місяців 13 днів, а спеціальний стаж 21 рік 06 місяців 25 днів, тобто менше необхідного. Однак до страхового та спеціального стажу не зараховано період з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі.

Досліджуючи питання правомірності прийнятого рішення в частині незарахування періоду роботи з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі, суд враховує наступне.

Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких закладах передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Таким чином, Законом №1788-ХІІ передбачено подвійне зарахування (до страхового та спеціального) стажу періодів роботи, зокрема, в інфекційних закладах охорони здоров`я (відділеннях).

Згідно роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

Відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 позивачка з 14.08.1997 по 04.10.2021 працювала в Обласній дитячій клінічній лікарні м. Одеса/КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», зокрема з 01.06.2002 року на посаді лікаря-педіатра в приймально-діагностичному відділенні.

Згідно із записами №22-23 трудової книжки приймально-діагностичне відділення перейменоване на приймальне відділення з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, а 01.09.2004 року перейменоване на приймально-діагностичне відділення з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками.

Записами №17-21 трудової книжки підтверджується робота позивачки на посаді лікаря - педіатра приймально-діагностичного відділення з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками на 0,5, на 1,0, на 0,75, на 0,25 ставки.

Відповідно до запису трудової книжки №24 позивачка з 04.10.2021 року звільнена з займаної посади за власним бажанням.

Довідкою КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 01.02.2022 №94 підтверджуєтсья, що в період з 01.06.2002 до 04.10.2021 ОСОБА_1 працювала лікарем-педіатром з дітьми, хворими на інфекційні хвороби, у т.ч. ВІЛ, вірусний гепатит, туберкульоз, COVID та інші (перелік інфекційних захворювань зазначено у МКХ-10).

Судом також встановлено, що приймальне інфекційно-боксоване діагностичне відділення відкрито в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні ще у 1992 році, у зв`язку з надходженням до лікарні великої кількості хворих з неясною патологією, у тому числі з інфекційною, а також з метою більш чіткої організації обстеження та лікування хворих, що надходять (наказ головного лікаря Одеської обласної дитячої клінічної лікарні №52 від 30.07.1992 року).

Згідно з п.2 Положення про приймальне діагностичне інфекційно-боксоване відділення ОДКЛ, затверджене головним лікарем ОСОБА_2 2010 року, основним завданням відділення є: - планова та екстрена госпіталізація у всі спеціалізовані відділення лікарні соматичного профілю; - госпіталізація дітей в ургентному стані та надання стаціонарної медичної допомоги на 10 ліжок, розташованих у 6-ти Мельцерівських боксах.

Відповідно до Посадової інструкції лікаря І поста приймально-діагностичного відділення з 10 інфекційно-боксованими ліжками ОСОБА_1 від 30.02.2014 року (далі Інструкція), до посадових обов`язків позивачки входило, зокрема: - надавати екстрену медичну допомогу хворим, доставленим в ургентному порядку; при необхідності викликати реаніматолога та інших спеціалістів на консультацію; госпіталізувати в спеціалізоване відділення, призначати обстеження та лікування; - під час вступу до соматичних відділень гострих хворих в плановому порядку або хворих без довідки про епідогляд з місця проживання, ізолювати в інфекційно-боксоване відділення; - у нічний час консультувати дітей в хірургічних відділеннях лікарні і спостерігати за важкими хворими в інфекційно-боксованому відділенні (п.3.2, 4.3, 4.5 Інтрукції).

Пунктом 5.5 Інтрукції передбачено, що лікар І поста приймально-діагностичного відділення з 10 інфекційно-боксованими ліжками повинен бути проінструктований під розписку про умови праці в лікарні, наявності на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих чинників і можливих наслідках їх дії на здоров`я, права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства та колективного договору.

Таким чином, як змістом положення про приймально-діагностичне відділення з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, так і характером діяльності позивачки згідно посадової інструкції, підтверджується обслуговування ОСОБА_1 пацієнтів з інфекційними хворобами.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 у справі №688/2916/17 сформував правову позицію, згідно якої при вирішенні питання щодо призначення пенсії за вислугу років особі, що працювала на посаді лікаря-бактеріолога, необхідно враховувати, що лише вид діяльності установи або закладу, де працювала зазначена особа, а не їх назва, визначає їх належність до установ охорони здоров`я.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правову позицію Верховного Суду, та вважає, що при призначенні позивачці пенсії за вислугу років першочергово необхідно врахувати вид діяльності приймально-діагностичного відділення з 10-ма інфекційно-боксованими ліжками, а саме надання медичної допомоги дітям хворим на інфекційні хвороби.

Суд вважає, що на позивачку поширюється ст.60 Закону №1788-ХІІ щодо подвійного зарахування (до страхового та спеціального) стажу періоду роботи з 01.06.2002 до 04.10.2021, отже такий період підлягає зарахуванню до страхового та спеціального стажу.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Враховуючи повноваження ГУ ПФУ на розгляд заяви позивачки та всіх поданих із нею документів, суд приймає доводи відповідача щодо наявності у нього дискреційних повноважень на прийняття рішення про призначення пенсії за результатом всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачці, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії.

Суд дійшов висновку, що рішення від 23.01.2025 №91 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ рішення від 23.01.2025 №91 та зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивачки №431 від 15.01.2025 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до її страхового та спеціального стажу роботи період з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі згідно з ст.60 Закону №1788-ХІІ.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачка за подання даного позову сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд вважає, що на користь позивачки слід стягнути судові витрати на суму решти сплаченого судового збору у розмірі 900 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.01.2025 року №91 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №431 від 15.01.2025 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до її страхового та спеціального стажу роботи період з 01.06.2002 по 04.10.2021 в подвійному розмірі згідно з ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 900 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

?