Справа № 120/13155/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13155/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

08 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі № 120/17689/23 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника Самарухи В.Д., зокрема зобов`язано Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 01.07.2023, із урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Надалі, судом було видано виконавчий лист від 11.07.2024 року у цій справі.

Позивач звернувся із зазначеним виконавчим листом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивачем 27.09.2024 року отримано повідомлення державного виконавця про поверненням виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2024 року.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач скористався процедурою оскарження в порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Листом № 49578/3.1-24 від 26.09.2024 року відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивача повідомлено про відсутність підстав для прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись із рішенням про повернення виконавчого документа стягувачу та, вважаючи порушеною процедуру розгляду скарги, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення за якими, зокрема боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Відповідно до п. п. 3, 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі повинні зазначатись повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Пунктом 1 частини 2 цієї статті визначено, що виконавець вчиняє виконавчі дії у порядок і спосіб, визначені виконавчим документом.

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктами 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

Згідно вимог пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець, при перевірці відповідності виконавчого документа вимогам враховує повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію проорганізаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.

Як вірно вказав суд першої інстанції, згідно виконавчого листа № 120/17689/24 боржником є Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної полії Національної поліції України із юридичним місцезнаходженням: вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця. При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 були заявлені до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і саме вказаного cуб`єкта владних повноважень визначено у виконавчому листі як боржника.

Відповідно до Положення про департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України №73 від 31.10.2016 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому.

Відповідно до п. 3 розділу IV цього Положення Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції.

Підрозділи Департаменту патрульної поліції очолюють керівники, які підпорядковуються керівнику Департаменту патрульної поліції, його першому заступнику та заступникам (п. 3 розділу IV Положення). Між Департаментом та його структурними підрозділами розподілено функції відповідно до організаційно-розпорядчих наказів керівника Департаменту поліції.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ідентифікаційний код відсутній, оскільки вказаний суб`єкт владних повноважень не має статусу юридичної особи.

Як уже було зазначено, виконавчі дії проводяться за місцерозташуванням боржника, а саме - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або за місцезнаходженням його майна.

Водночас, вказівки позивача на місцерозташування самого Департаменту патрульної поліції, фактично призводять до заміни виконання зобов`язань боржником іншою особою, яка з огляду на зміст заявлених вимог, не є стороною спірних правовідносин та, відповідно, участі у розгляді справи не приймала, що узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 16.07.2020 року по справі № 130/2176/17.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відповідач правомірно повернув виконавчий лист, як такий що пред`явлено не за місцем виконання, рішення прийнято відповідачем у межах встановленого триденного строку з моменту отримання заяви із виконавчим листом від позивача.

Щодо доводів позивача про несвоєчасність направлення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2024 року, суд вірно вказав, що частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до матеріалів справи аналізоване рішення було направлено відповідачем на адресу позивача 13.09.2024 року, тобто із порушенням встановлено строку лише на один день.

Щодо посилань позивача на неналежний розгляд його скарги, судом встановлено, що позивачем у порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" було подано скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідачем було розглянуто скаргу позивача у встановлений законодавством строк та листом від 26.09.2024 року № 49578/3.1-24 було надана відповідь.

Зазначений лист було направлено поштовим відправлення ОСОБА_1 за його адресою наступного робочого дня, що підтверджується трекінг листом офіційного сайту АТ "Укрпошта".

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про правомірність рішення відповідача щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Стосовно твердження скаржника щодо позбавлення його права у розгляді скарги за його участі, суд зазначає, що оскільки скарга ОСОБА_1 від 12.09.2024 була подана у порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», розгляд даної скарги не передбачає виклик чи участь скаржника у її розгляді, про що ОСОБА_1 було поінформовано у вищезазначеній відповіді від 26.09.2024.

Стосовно посилання скаржника на лист Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 16.08.2024 щодо підвідомчості виконання, варто зауважити, що даний лист не є нормативно-правовим актом та має лише інформаційний характер і не встановлює жодних правових норм.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.