Справа № 380/19958/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 рокусправа № 380/19958/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (81700, Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів, вул. Фабрична, буд. 4; , далі ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», позивач) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; , далі також відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.09.2024 року № 0-3300, якою керівника ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» було повідомлено про те, що станом на 10.09.2024 сума податкового боргу становить 113132,90 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 3346/6/33-00-13 від 16.09.2024, яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває або буде перебувати у власності платника податків ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.09.2024 на адресу ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» надійшла податкова вимога від 11.09.2024 № 0-3300, якою Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків повідомило керівника ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» про те, що станом на 10.09.2024 сума податкового боргу становить 113132,90 грн. В детальному розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги, який був доданий до податкової вимоги, зазначено, що податковий борг становить 113132,90 грн. та виник з податку на прибуток підприємств. Підстав виникнення податкового боргу ані податкова вимога, ані вказаний детальний розрахунок не містять. Позивач вказує, що ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» не має податкового боргу, вважає наведені рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків протиправними. Враховуючи наведене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 30.09.2024 суддя відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву (вх. №76323 від 14.10.2024), де зазначає, що в інтегрованій картці ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» по податку на прибуток підприємств станом на 31.12.2023 обліковувався податковий борг в сумі 112902,36 грн. Дана сума заборгованості самостійно сплачена товариством 19.08.2024, і як наслідок, в інтегрованій картці з 19.08.2024 обліковувалась переплата в сумі 1551352,64 грн. Після подання товариством податкової декларації по податку на прибуток підприємств № від 09.08.2024, в якій задекларовано податкове зобов`язання в сумі 1387122,00 грн., та податкової декларації по податку на прибуток (уточнюючої) № від 21.08.2024, сума задекларованого зобов`язання в якій становить 277133,00 грн., в інтегрованій картці по податку на прибуток підприємств утворився податковий борг в сумі 113132,90 грн. У разі наявності в платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, про що зазначено у п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, податковий борг в сумі 113132,90 грн., який став підставою для винесення податкової вимоги, виник 21.08.2024 внаслідок несплати товариством самостійно задекларованого податкового зобов`язання по податку на прибуток підприємств (податкова декларація з податку на прибуток підприємств (уточнююча) №). Відповідно скасування судом оскаржуваної податкової вимоги не є підставою для скасування податкового боргу, у зв`язку з чим контролюючим органом буде сформовано нову податкову вимогу. На підставі всього зазначеного просить суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні обґрунтовані клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 13.09.2024 на адресу ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» надійшла податкова вимога від 11.09.2024 № 0-3300, якою Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків повідомило керівника ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» про те, що станом на 10.09.2024 сума податкового боргу товариства становить 113132,90 грн.

В інтегрованій картці ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» по податку на прибуток підприємств станом на 31.12.2023 обліковувався податковий борг в сумі 112902,36 грн.

Дана сума заборгованості самостійно сплачена товариством 19.08.2024, і як наслідок в інтегрованій картці з 19.08.2024 обліковувалась переплата в сумі 1551352,64 грн.

Після подання товариством податкової декларації по податку на прибуток підприємств № від 09.08.2024, в якій задекларовано податкове зобов`язання в сумі 1387122,00 грн., та податкової декларації по податку на прибуток (уточнюючої) № від 21.08.2024, сума задекларованого зобов`язання в якій становить 277133,00 грн., в інтегрованій картці по податку на прибуток підприємств утворився податковий борг в сумі 113132,90 грн.

В «Детальному розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги», який був доданий до податкової вимоги, зазначено, що податковий борг становить 113132,90 грн. та виник з податку на прибуток підприємств.

Підстав виникнення податкового боргу ані податкова вимога, ані вказаний детальний розрахунок не містять.

Водночас, з інформації, розміщеної в електронному кабінеті ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на офіційному сайті Державної податкової служби України в розділі «Стан розрахунків з бюджетом», вбачається, що податковий борг в розмірі 113132,90 грн. виник з суми пені, нарахованої на суму податкового боргу, в розмірі 1626100 грн, який раніше обліковувався в електронному кабінеті платника податків.

Проте, податковий борг в розмірі 1626100 грн., який виник внаслідок несплати грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, визначеного податковим повідомленням-рішенням № /0/89 від 13.04.2006, вважається погашеним в силу приписів ст. 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ухвали Господарського суду Львівської області від 15.09.2021 у справі № 914/4160/14, якою була затверджена мирова угода між кредиторами та боржником (ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат») та п. 6 резолютивної частини якої було встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Наведені обставини встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі № 380/17356/22, якими зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області виключити з картки платника податку (електронний кабінет платника податку) ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» суму 1626100,00 грн. згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 у справі № 2а-1482/08/1370.

Окрім цього, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 380/17356/22 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі №380/17356/22 за позовом ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 у справі № 380/17356/22 на момент розгляду спору набрало законної сили.

Вказаним рішенням зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області виключити з картки платника податку (електронний кабінет платника податку Публічного акціонерного товариства Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат суму 1626100,00 грн. згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 справа №2а-1482/08/1370.

Виконавчий лист з приводу примусового виконання рішення суду у справі № 380/17356/22 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2024 № 74484429.

18.09.2024 на адресу ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» надійшло рішення про опис майна у податкову заставу № 3346/6/33-00-13 від 16.09.2024, яким Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків вирішило здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша за суму податкового боргу, - також того майна, право власності на яке він набуде у майбутньому.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок узгодження грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом, врегульовано ст. 56 ПК України. Так, згідно п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2 ст. 56 ПК України визначено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.3 ст. 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою (п. 56.15 ст. 56 ПК України).

Згідно п. 56.17 ст. 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань що оскаржувались. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Приписами п. 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 58.3 ст. 58 ПК України).

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Пунктами 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Відповідно до п. 1 розділу III Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770, зі змінами (далі - Порядок № 610) визначено, що податкові вимоги формуються автоматично па підставі даних інформаційно-комунікаційних систем податкових органів з урахуванням інформації про податковий борг з митних платежів, отриманої в порядку обміну інформацією відповідно до пункту 41.2 статті 41 Кодексу.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України передбачено, що податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п.п. 60.1.1 п. 60.1, п. 60.2 ст. 60 ПК України податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (п.п. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 88.1 ст. 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених Кодексом, майно платника податків, який має податковим борг, передається у податкову заставу.

Згідно з п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає:

у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Відповідно до вимог п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється па будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, п. 93.1 ст. 93 ПК України визначені події у разі настання яких майно платника податків звільняється з податкової застави з дня, зокрема:

- отримання органом підтвердження повного погашення сум и контролюючим податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку;

- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 93.2 ст. 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчую закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 № 586, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 за № 859/30727, затверджено Порядок застосування податкової застави податковими органами (далі - Порядок № 586).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 586 визначено, що дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування відповідно до Кодексу або податкових законів, і на яких покладено обов`язок із сплати податків, зборів, платежів згідно з Кодексом.

Згідно п. 4 розділу І Порядку № 586 з метою забезпечення виконання платником податків обов`язків, визначених Кодексом, майно такого платника податків у випадках, встановлених Кодексом, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з Кодексом та не потребує письмового оформлення (п. 5 розділу І Порядку № 586).

За приписами п. 7 розділу І Порядку № 586 право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної податковим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку № 586 день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства.

Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу (п. 12 розділу І Порядку № 586).

З аналізу даних правових норм вбачається, що податкова вимога надсилається платнику податку у разі наявності у нього податкового боргу не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання, а право податкової застави виникає з дня утворення податкового боргу, яке реалізується шляхом прийняття рішення про опис майна у податкову заставу.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 586 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг в розмірі 113132,90 грн. є сумою пені, нарахованої на суму податкового боргу в розмірі 1626100 грн., який раніше обліковувався в електронному кабінеті платника податків.

Проте, податковий борг в розмірі 1626100 грн., який виник внаслідок несплати грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, визначеного податковим повідомленням-рішенням № /0/89 від 13.04.2006, вважається погашеним в силу приписів ст. 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ухвали Господарського суду Львівської області від 15.09.2021 у справі № 914/4160/14, якою була затверджена мирова угода між кредиторами та боржником (ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат») та п. 6 резолютивної частини якої було встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Наведені обставини встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі № 380/17356/22, якими зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області виключити з картки платника податку (електронний кабінет платника податку) Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» суму 1 626 100 грн згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2015 у справі № 2а-1482/08/1370.

Окрім цього, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 380/17356/22 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі №380/17356/22 за позовом ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 у справі № 380/17356/22 на момент розгляду спору набрало законної сили.

Вказаним рішенням зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області виключити з картки платника податку (електронний кабінет платника податку ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» суму 1626100,00 грн. згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2015, справа №2а-1482/08/1370.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виконавчий лист у справі № 380/17356/22 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного МУ Міністерства юстиції України, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2024 № 74484429.

Отже, основна сума боргу була виключена з картки платника податку (електронний кабінет платника податку ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат».

Щодо доводів позивача про неправомірність нарахування пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у чинній редакції) під пенею розуміється сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Порядок та особливості нарахування пені визначено у ст. 129 ПК України.

Відповідно до редакції ст. 129 ПК України, що діє з 01.01.2021,

129.1. Нарахування пені розпочинається:

129.1.2. при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.2. У разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня, нарахована на таке грошове зобов`язання (його частину) або на виявлене заниження податкового зобов`язання, скасовується.

Відповідно до п. 130.1 ст. 130 ПК України у разі якщо в межах процедури адміністративного оскарження було прийнято рішення про продовження строків розгляду скарги платника податків понад строки, визначені цим Кодексом, пеня не нараховується протягом таких додаткових строків незалежно від результатів адміністративного оскарження.

Аналіз правового регулювання, закріпленого у ст. 129 ПК України у редакціях, чинних як до 01.01.2017, так і після, знайшов своє відображення у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі №380/7694/20.

У вказаному рішенні Верховний Суд виснував, що п.п. 129.1.2 ст. 129 ПК України (у редакції, діючій до 01.01.2017) встановлює застосування фінансової санкції до платників податків у вигляді нарахування пені від дня настання строку погашення податкового зобов`язання та за весь період заниження податкового зобов`язання на суму такого заниження, оскільки платник весь період, коли він не декларував та не сплачував податки, користувався коштами, які він повинен був сплатити до бюджету (така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.05.2020 у справі №822/3190/17, від 11.06.2020 у справі №П/811/19/17).

Стосовно ж редакції ст. 129 ПК України, що діяла з 01.01.2017, Верховний Суд зазначив, що в даному випадку ключове значення відіграють норми цього Кодексу, які визначають термінологію «грошове зобов`язання» та «податкове зобов`язання».

Так, відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що податкове зобов`язання є грошовим виразом існуючого для платника податків (в тому числі податкового агента) податкового обов`язку зі сплати певного податку, виникнення, а також порядок та строки сплати якого, обумовлені нормами податкового законодавства.

Водночас до складу суми грошового зобов`язання включається як сума податкового зобов`язання, так і сума штрафної (фінансової) санкції, якщо податковим законодавством передбачено її застосування. При цьому виникнення у платника податків обов`язку по сплаті грошового зобов`язання зумовлене встановленням податковим органом порушення ним (платником податків) вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податкових зобов`язань. Наслідком встановлення такого порушення є донарахування на підставі рішення податкового органу сум відповідного податкового зобов`язання та/або застосування штрафної (фінансової) санкції.

Отже, розглядаючи ситуацію заниження платником податків суми належних до сплати податків, слід зазначити, що якщо податкове зобов`язання виникає на підставі податкового законодавства, яким встановлено розмір, порядок і строк його сплати, то на підставі прийнятого податковим органом відповідного рішення про нарахування у зв`язку із встановленням факту несплати податку у платника виникає грошове зобов`язання, яке підлягає сплаті у встановлений п. 57.3 ст. 57 ПК України строк після його узгодження.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пункт 54.3 ст. 54 ПК України визначає випадки, коли на контролюючий орган покладено обов`язок визначити суми грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 57.4 ст. 57 ПК України встановлено, що пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Остання норма кореспондує положенням п. 129.2 ст. 129 ПК України, відповідно до якої у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується.

З наведених положень ПК України Верховний Суд (у постанові від 27.09.2022) виснував наступне: за загальним правилом обов`язок з обчислення суми податкового зобов`язання і зазначення такої у відповідній податковій декларації покладено на платників податків (крім випадків, передбачених ПК України). Строк для сплати податкового зобов`язання становить 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (крім випадків, встановлених цим Кодексом). Якщо під час проведення перевірки контролюючий орган встановить порушення платником податків вимог податкового законодавства, що призвело до заниження у податковому (звітному) періоді суми податкового зобов`язання з відповідного податку та/або збору, обов`язок з визначення суми такого заниження покладено на контролюючий орган. За змістом статті 58 ПК України визначення контролюючим органом такої суми відбувається за кожним видом податку та/або збору шляхом надіслання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у якому також у випадках, визначених ПК України, визначається сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Така сума коштів, до якої входить сума податкового зобов`язання та сума штрафних (фінансових) санкцій, є грошовим зобов`язанням платника податків.

Граматичний (лексичний) і логічний аналіз п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України у редакції, чинній з 01.01.2017, дає підстави для висновку, що законодавець пов`язує момент початку нарахування пені із закінченням граничного строку сплати саме податкового зобов`язання, визначеного ПК України. А строк сплати податкового зобов`язання, на відміну від грошового зобов`язання, становить 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, період нарахування пені охоплює увесь час заниження податкового зобов`язання, в тому числі і період адміністративного та/або судового оскарження.

З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 27.09.2022 у справі №380/7694/20 сформулював такий правовий висновок, що початок нарахування пені, встановлений у п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України у редакції, чинній з 01.01.2017, пов`язаний зі спливом граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, яке мало бути виконане, якби платник податків не порушив норми податкового законодавства і не занизив його у відповідний період. Тобто нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Ураховуючи наведене регулювання спірних правовідносин, та, з огляду на установлений в цій справі факт нарахування пені в розмірі 113132,90 грн. на суму податкового боргу в розмірі 1626100 грн., неправомірність нарахування якого встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 у справі № 380/17356/22, залишеним без змін постановою Восьмого адміністративного апеляційного суду, що набрало законної сили 30.01.2024, суд зазначає про неправомірність дій відповідача щодо нарахування пені та їх невідповідність нормі закону.

Отже, як наслідок, і податкова вимога Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.09.2024 року № 0-3300, якою керівника ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» було повідомлено про те, що станом на 10.09.2024 сума податкового боргу становить 113132,90 грн. винесена щодо пені, нарахованої на скасоване податкове зобов`язання.

Суд повторно наголошує на тому, що п. 57.4 ст. 57 ПК України встановлено, що пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Остання норма кореспондує положенням п. 129.2 ст. 129 ПК України, відповідно до якої у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується.

У зв`язку з набранням законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 податковий борг в розмірі 1626100 грн. було скасовано за результатами судового оскарження.

Отже, податкова вимога Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.09.2024 року № 0-3300, якою керівника ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» було повідомлено про те, що станом на 10.09.2024 сума податкового боргу становить 113132,90 грн. стосується пені, яку відповідач повинен був скасувати разом із сумою основного податкового боргу.

Чого, однак, зроблено не було.

Звідси, прийнята відповідачем податкова вимога Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.09.2024 № 0-3300 на суму 113132,90 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Окрім цього, з огляду на підстави виникнення податкової застави, встановлені Податковим кодексом України, передумовою прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є так само наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.

Відповідно до змісту ст. 89.3 ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Оскаржене рішення про опис майна у податкову заставу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 3346/6/33-00-13 від 16.09.2024 року, яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває або буде перебувати у власності платника податків ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» було прийняте у зв`язку з винесенням податкової вимоги Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.09.2024 № 0-3300, яка була визнана протиправною під час судового розгляду.

Таким чином, підстави для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 3346/6/33-00-13 від 16.09.2024, яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває або буде перебувати у власності платника податків ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» також є протиправними та підлягає скасуванню.

Інша частина доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення дотримані не були, що зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Щодо судового збору, то оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.09.2024 № 0-3300.

Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №3346/6/33-00-13 від 16.09.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на користь публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (81700, Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів, вул. Фабрична, буд. 4; ) 4845 (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень рівно сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.04.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна