Справа № 200/7498/24
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року Справа№200/7498/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

21.10.2024 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 15.05.2023 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.09.2021 року виплаченої 20.04.2023 року та 15.05.2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 15.05.2023 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 виплаченої 20.04.2023 року та 15.05.2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 по 25.09.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.09.2021 виплаченої 25.09.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 року по 25.09.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.09.2021 виплаченої 25.09.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.04.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22 відповідачем виплачено позивачу першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 у загальній сумі 75617,39 грн.

15.05.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі №200/392/22 відповідачем виплачено позивачу першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 у загальній сумі 34643,81 грн.

25.09.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23 відповідачем виплачено позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 року по 13.09.2021 року у загальній сумі 118 697,85 грн.

Проте відповідачем в порушення статті 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Військова частина НОМЕР_1 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не звертався до Військової частини із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, а відповідач не відмовляв у її виплаті. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2024 позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянину України НОМЕР_2 , виданого 12.11.2008.

Позивач має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданого 08.05.2015.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з 01.04.2011 по 13.09.2021 проходив військову службу та перебував на відповідному грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, що підтверджується Витягом з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2011 року № 124-ос.

З витягу з наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 13.09.2021 № 551-ОС вбачається, що з 13.09.2021 зі списку особового складу частини і всіх видів забезпечення виключено ОСОБА_1 , який наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 13.08.2021 № 492-ОС за п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) звільнений відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відомості про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, - відсутні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 200/392/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.09.2021. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 13.09.2021 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 2021 - березень 2018 року відповідно до абзаців 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

20.04.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22 відповідачем виплачено позивачу першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 у загальній сумі 75617,39 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

15.05.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22 відповідачем виплачено позивачу першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 у загальній сумі 34643,81 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року у справі №200/3048/23 позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації-різниці грошового забезпечення, задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 01.03.2018 року по 13.09.2021 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 13.09.2021 року включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, в загальній сумі 189386 (сто вісімдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят шість) гривень 33 копійки, з урахуванням виплачених сум індексації за цей період.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

25.09.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23 відповідачем виплачено позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 13.09.2021 у загальній сумі 118 697,85 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів.

Разом з тим, вказані суми грошового забезпечення були виплачені позивачу без компенсації втрати частини доходу, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Вважаючи, таку бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Положеннями статті 1-2 Закону передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III).

Згідно зі статтею 1, 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто положення статті 2 Закону № 2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Так, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм убачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

При цьому, використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі № 280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Таким чином, із вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Під час судового розгляду вказаної категорії справ суд застосовує правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, від 19.05.2022 по справі № 200/3859/21, від 24.01.2023 по справі № 200/10176/19-а.

Так, Верховний Суд дійшов висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Таким чином виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок з її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів, у зв`язку з чим відхиляються судом доводи відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, а відповідач не відмовляв у такій виплаті.

Оскільки несвоєчасне нарахування належних сум грошового забезпечення та остаточний розрахунок з позивачем відбулись у зв`язку з неправомірним ненарахуванням відповідачем грошового забезпечення в належному розмірі, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

20.04.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22 відповідачем виплачено позивачу першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 у загальній сумі 75617,39 грн.

15.05.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі №200/392/22 відповідачем виплачено позивачу першу частину індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 у загальній сумі 34643,81 грн.

25.09.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23 відповідачем виплачено позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 року по 13.09.2021 року у загальній сумі 118 697,85 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у належному розмірі з 01.12.2015 по день фактичної її виплати, тобто 15.05.2023 та з 01.03.2018 по день фактичної її виплати 25.09.2024.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільненим від сплати судового збору.

Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем інших судових витрат.

Ураховуючи наведене питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 15.05.2023 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.09.2021 року виплаченої 20.04.2023 року та 15.05.2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.12.2015 року по 15.05.2023 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 13.09.2021 виплаченої 20.04.2023 року та 15.05.2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №200/392/22.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 по 25.09.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.09.2021 виплаченої 25.09.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 року по 25.09.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.09.2021 виплаченої 25.09.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №200/3048/23.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 10.04.2025 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв