Справа № 420/8423/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8423/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого-судді Градовського Ю.М., суддів: Турецької І.О., Шевчук О.А., розглянувши питання щодо строку звернення до суду із адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України, у якому просив:

- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 1.01.2020р. по 20.05.2023р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1.01.2018р., на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020р.);

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ДПС України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 1.01.2020р. по 20.05.2023р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1.01.2020р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1.01.2021р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024р адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 20.05.2023р., а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, премії) без врахування розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1.01.2020р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1.01.2021р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1.01.2023р..

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 20.05.2023р., а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, премії) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1.01.2020р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1.01.2021р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1.01.2023р. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211,2грн..

Не погодившись із даним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7.01.2025р. та 13.02.2025р. апеляційне провадження відкрито та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

2.04.2025р. до суду надійшли додаткові пояснення у справі від ВЧ НОМЕР_1 , в якій заявник посилається на практику Верховного Суду з приводу дослідження обставин щодо строку звернення позивача до суду із позовною заявою та просить суд врахувати вказані пояснення про розгляду апеляційної скарги.

Під час дослідження матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність дослідити обставини щодо строку звернення ОСОБА_1 до суду із даним адміністративним позовом.

Як вбачається із ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2024р. про відкриття провадження, що суд першої інстанції погодився із доводами позивача щодо строку звернення до суду та вважав, що позивачем строк звернення до адміністративного суду не пропущено.

Розглянувши матеріали справи та доводи позивача щодо строку звернення до суду із адміністративним позовом, судова колегія виходить з наступного.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2, 3 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правилами ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Так, ст.123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч.3 ст.123 КАС України).

На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд вказував у постановах від 11.02.2021р. у справі №140/2046/19, від 10.06.2020р. у справі №620/1715/19, від 23.09.2020р. у справі №640/5645/19, від 3.12.2020р. у справі №817/660/18, від 17.03.2021р. у справі №160/3092/20, від 18.03.2021р. у справі №640/23204/19, від 20.04.2021р. у справі №640/17351/19, від 14.07.2022р. у справі №380/10649/21, від 9.06.2022р. у справі №160/15960/20, від 5.05.2022р. у справі №420/6134/21, від 14.11.2023р. у справі №500/4169/22 та судова колегія не знаходить підстав застосовувати інший підхід до тлумачення вимог ст.123 КАС України під час розгляду цієї справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 13.03.2024р..

Щодо строку звернення до суду позивач зазначив, що 30.10.2023р. він звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому грошового забезпечення, починаючи з січня 2020р. по день виключення зі списків особового, виходячи із прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року та відповідь не звернення не отримав, у зв`язку із чим на його думку, строк пропущено із поважних причин.

Суд першої інстанції погодився із доводами позивача та вважав, що строк звернення до суду ним не пропущено.

Однак, судова колегія не погоджується із вказаним з огляду на таке.

Звернувшись до суду з цим позовом 13.03.2024р. позивач заявив вимоги про зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 1.01.2020р. по 20.05.2023р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1.01.2020р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1.01.2021р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати) у разі порушення законодавства про оплату праці.

У судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 7.05.2002р. №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1.07.2022р. №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022р., частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.1 ст.233 КЗпП України).

При цьому, дія ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 1.07.2022р. може поширюватися тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою чинності.

Такий підхід до вирішення питання строку звернення до суду з урахуванням змін, внесених згідно із Законом №2352-IX від 1.07.2022р, застосовано Верховним Судом у постанові від 21.03.2025р. у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що позивач звернувся до суду із позовом про перерахунок грошового забезпечення за період з 1.01.2020р. по 23.05.2023р., а ч.1 ст.233 КЗпП України (у редакції Закону України від 1.07.2022р. №2352-IX) почала діяти лише з 19.07.2022р., а відтак поширює свою дію на спірні правовідносини у період з 19.07.2022р. по 20.05.2023р..

Надаючи оцінку доводам позивача щодо підстав пропуску строку звернення до суду, судова колегія звертає увагу на наступне.

Згідно із витягом з наказу Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України від 16.06.2023р. за №314-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

23.06.2023р. позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просив, зокрема, надати довідку про розмір грошового забезпечення (помісячно - за період з 1.01.2015р. по дату звільнення); надати довідку про розмір, види виплат та дату їх виплати на підставі наказу про звільнення.

Листом ВЧ НОМЕР_1 від 3.07.2023р. за №11/С-86-87 позивачу надано відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період проходження служби.

При цьому, до суду він звернувся 13.03.2024р., що свідчить про пропуск позивачем 3 місячного звернення до суду із вимогами за період з 19.07.2022р. по 20.05.2023р..

Позивач зазначав, що 30.10.2023р. він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок грошового забезпечення виходячи із прожиткового мінімуму, станом на 1 січня календарного року.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач на момент звернення до відповідача із заявою від 30.10.2023р. отримав відомості щодо нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення за час проходження військової служби.

Судова колегія зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що доводи позивача щодо строку звернення до суду із адміністративним позовом в частині вимог за період з 19.07.2022р. по 20.05.2023р. є необґрунтованими, а тому вважає за необхідне в цій частині залишити адміністративний позов без руху із наданням позивачу строку для подачі клопотання про поновлення строку звернення до суду за вказаний період із наведенням в ньому конкретних об`єктивних обставин із відповідними доказами на підтвердження поважності його пропуску.

Аналогічний висновок щодо застосування строків звернення у подібних правовідносинах був викладений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025р. №460/21394/23.

За правилами ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст.122, 123 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху в частині вимог щодо:

- зобов`язання НОМЕР_2 прикордонний загін ДПС України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 19.07.2022р. по 20.05.2023р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1.01.2023р. на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Надати ОСОБА_1 строк протягом 10 днів з дня вручення вказаної ухвали для усунення зазначених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

О.А. Шевчук