Справа № 520/961/25
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 квітня 2025 року Справа № 520/961/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» (вул. Вишнева, буд. 18,с. Старе Пекельне, Берестинський р-н, Харківська обл.,64419, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені ГУ ДПС у Харківській області від 24.12.2024 №1, №1, та №1, а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.12.2024 №Ю-1.

- Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» судовий збір у розмірі 19 030,00 гривень.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач надав до суду відзив, з позовними вимогами не погоджується, просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Основним видом діяльності ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» є вирощування зернових культур (крім рису),бобових культур і насіння олійних культур, у користуванні підприємства на умовах оренди, перебувають землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу від 21.10.2024 року № 4794-п була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2023.

За результатами перевірки складено акт від 06.12.2024 №55028/20-40-07-01- 05/37834239.

Перевіркою було встановлено, зокрема, наступні порушення:

- п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188, 198.5. ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі ПК України) занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1'149'373 грн, в тому числі за вересень 2018року в сумі 967'153 грн., за листопад 2018року в сумі 112'847 грн., за листопад 2019року в сумі 68'673 грн. та за грудень 2021року в сумі 700 грн.

- п.198.5 ст.198, п.201.1, п.201.10. ст.201 ПК України не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 1 149 278,05грн.

- п. 1 ч. 2 ст. 6 розділу ІІ, абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 5 ст. 8 розділу ІІІ ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ із змінами і доповненнями (далі Закон № 2464) та ч. 2 п. 6 розділу ІІІ ІНСТРУКЦІЇ про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (далі - Інструкція), а саме: заниження нарахування суми єдиного внеску на загальну суму 106942,90 грн., та несвоєчасне нарахування єдиного внеску у зв`язку з виправленням помилок, допущених в попередніх звітних періодах на загальну суму 12580,92 грн. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.12.2024 №1, №1, та №1, а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.12.2024 №Ю-1.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Щодо доводів контролюючого органу, що ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» при внесенні добрив не було дотримано вимог Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 № 86/95-ВР, а також ДСТУ 7925:2015 «Максимальні допустимі норми внесення азотних добрив під сільськогосподарські культури залежно від ґрунтів та природних зон».

Правові відносини, пов`язані з державною реєстрацією, виробництвом, закупівлею, транспортуванням, зберіганням, торгівлею та безпечним для здоров`я людини і навколишнього природного середовища застосуванням пестицидів і агрохімікатів, права і обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян, а також повноваження органів виконавчої влади і посадових осіб у цій сфері визначені положеннями Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 р. № 86/95-ВР.

Контролюючий орган з метою перевірки правомірності списання пестицидів і агрохімікатів застосував наступні нормативні матеріали: Закон України «Про пестициди та агрохімікати»: Національний стандарт України ДСТУ 7925:2015 «Максимальні допустимі норми внесення азотних добрив під сільськогосподарські культури залежно від ґрунтів та природних зон».

Зазначені нормативні матеріали містять положення щодо регулювання порядку та норм використання пестицидів та агрохімікатів, стосуються процесу вирощування сільськогосподарських культур, визначають відповідальність за їх порушення, при цьому не стосуються питань оподаткування.

Статтею 16 Закону України «Про пестициди та агрохімікати» встановлено, що державна політика у сфері діяльності, пов`язаної з пестицидами і агрохімікатами, реалізується Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну аграрну політику, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та іншими органами виконавчої влади відповідно до їх компетенції.

Відповідності до ст. 16-7 Закону України «Про пестициди і агрохімікати», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері діяльності, пов`язаної з пестицидами агрохімікатами, належить здійснення державного нагляду (контролю) за поводженням з пестицидами і агрохімікатами.

Тобто, питання здійснення контролю за використанням пестицидів та агрохімікатів відноситься до компетенції відповідного органу, у даному випадку Держпродспожслужби.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 29.03.2023 по справі № 140/3991/22 зроблено висновок, що «…контролюючий орган вийшов за межі своїх повноважень, оскільки до компетенції податкових органів не входить встановлення тих чи інших норм використання посівного матеріалу, внесення добрив тощо при вирощуванні сільськогосподарських культур…».

В акті перевірки ГУ ДПС у Харківській області не вказано того, що Головним управлінням Держпродспожслужби в Харківській області зафіксовано порушення норми витрат хімпрепаратів ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ».

Отже суд доходить висновку, що ГУ ДПС в акті перевірки жодним чином не підтверджено обґрунтованість застосованих ним нормативних показників при розрахунку вартості понаднормово (необґрунтовано) списаних ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» мінеральних добрив.

Більше того, ГУ ДПС у Харківській області жодним чиним не спростовано того, що внесені добрива були використані ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» у власній господарській діяльності. Актом перевірки навпаки підтверджено беззаперечний факт використання добрив у власній господарській діяльності підприємства.

Так, ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» наказами № 2-ОРГ від 31.08.2018 та № 4- ОРГ від 01.03.2019 затверджено використання засобів захисту рослин, добрив при посіві.

Відповідно до зазначених наказів, визначено, що добрива необхідно використовувати в залежності від фази розвитку культури, погодно-кліматичних умов з огляду на діючу речовину, яка не зашкодить рослині.

Під час внесення добрив було враховано культуру та особливості її зростання і розвитку, погодні умови які склались в даній зоні вирощування, якості ґрунту, задіяної сівозміни, використання наявної в господарстві техніки та величини планового (очікуваного) урожаю.

Стосовно висновків ГУ ДПС у Харківській області щодо необґрунтованого списання добавки органічної (ТУ У 20.1-2) по взаємовідносинам з ТОВ "ЗАВОД БІОДОБРИВ "ТРИВКО".

Відповідно до договору поставки від 10.09.2018 №1009, ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» було придбано у ТОВ "ЗАВОД БІОДОБРИВ "ТРИВКО" добавку органічну (ТУ У 20.1- 2) за ціною 300 000 грн. за 1 м3. Всього придбано 18 м3 на загальну суму 5 400 000 грн (ПДВ 1 080 000 грн), за наслідками якої було виписано на адресу ТОВ «КОЛОС ПРОРІЛЛЯ» наступні податкові накладні: від 10.09.2018 №2 на суму 2340000 грн. (сума ПДВ 390000 грн); від 10.09.2018 № 4 на суму 2340000 грн. (сума ПДВ 390000 грн), від 10.09.2018 №5 на суму 1800000 (сума ПДВ 300000 грн).

Вказані податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних. Сума податку на додану вартість у розмірі 1 080 000 грн, згідно виписаних податкових накладних, була включена ТОВ «КОЛОС ПРОРІЛЛЯ» до складу податкового кредиту у податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року (№ від 22.10.2018).

Постачання товарно-матеріальних цінностей оформлено видатковою накладною від 10.09.2018 № 71 та товарно-транспортною накладною від 10.09.2018 № 71.

У бухгалтерському обліку ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» вищевказана операція з відвантаження органічної добавки відображена проводками Дт 208 Кт 631, Дт 6442 Кт 631. Розрахунки з ТОВ "ЗАВОД БІОДОБРИВ "ТРИВКО" здійснено у повному обсязі, заборгованість відсутня.

Згідно з наявними в матеріалах справи актами, вищевказані органічна добавка була неодноразово використана позивачем при здійсненні своєї господарської діяльності за останні роки.

Дана добавка органічна (ТУ У 20.1-2) використовується для кореневого підживлення сільськогосподарських культур з метою їх стимуляції росту та розвитку, для підвищення врожайності. Оскільки основним видом діяльності ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» є вирощування сільськогосподарських культур стимуляція росту рослин, їх підживлення з метою підвищення врожайності напряму пов`язана з господарською діяльністю підприємства.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно дост.186 ПК України.

Під постачанням товарів розуміється, зокрема передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю (підпункт14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

При цьому, відповідно до п.189.4 ст.189 ПК України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому ст. 188 Податкового кодексу.

Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань із постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку-дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За положеннями п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено ст. 198 ПК України.

Відповідно до п.п. «а» п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України в встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п.198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з п.198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

У відповідності до п.44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону №996-XIV, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно зі ст. 3 Закону №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч.2 ст.9 Закону №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Оскільки видаткова накладна використовується для обліку товарно-матеріальних цінностей та є документом первинного обліку відповідно до ч. 1ст. 9 Закону №996-XIV, то на виконання приписів закону та договірних домовленостей між сторонами щодо поставки товару, що зафіксовані в договорі поставки, були складені видаткові накладні.

Таким чином, господарська операція з придбання у ТОВ "ЗАВОД БІОДОБРИВ "ТРИВКО" добавки органічної (ТУ У 20.1-2) є такою, що здійснена у межах господарської діяльності ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ». На підтвердження реальності господарських взаємовідносин складено всі передбачені чинним законодавством первинні бухгалтерські документи (що не заперечується ГУ ДПС у Харківській області в акті перевірки).

Також, в акті перевірки на обґрунтування встановлених порушень, контролюючим органом зазначено, що щодо контрагент позивача "ЗАВОД БІОДОБРИВ "ТРИВКО" (код за ) прийнято рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.

Однак, суд погоджується з доводами позивача, що господарські операції між ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» та ТОВ «ЗАВОД БІОДОБРИВ «ТРИВКО» відбувалися у 2018 році, а відтак зазначена у акті перевірки інформація за 2023-2024 роки не може бути використана для обґрунтування нереальності господарської операції, яка відбувалася у 2018 році.

Згідно з пунктами 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку.

Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі і на його контрагентів.

Отже, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідно їх дійсному економічному змісту.

Верховний Суд зазначив, що сама по собі податкова інформація про порушення податкової дисципліни контрагентом не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами як підставами формування бухгалтерського обліку.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у своїй постанові від 10.04.2020 року у справі № 815/4453/14, які враховуються судом.

Відносно посилання ГУ ДПС у Харківській області про необхідність надання сертифікату відповідності на придбану продукцію, то суд зазначає, що вони не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує відповідність товару, а не фактом проведення господарської операції, а тому його відсутність не є беззаперечною підставою для висновку про нереальність господарських операцій. Крім цього, слід зазначити, що як наголошено в постанові Верховного Суду від 17 січня 2023 року у справі № 160/5341/20 (адміністративне провадження № К/990/2825/22) сертифікати якості чи відповідності є товаросупровідними документами, надаються, як правило, на вимогу покупця, та у податковому/бухгалтерському обліку не відображаються, оскільки фактично не містять достатньої і необхідної інформації про господарську операцію з поставки.

Щодо порушень вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлено наступне.

Так, ГУ ДПС у Харківській області, як підставу для висновків про порушення ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» вимог Закону №2464 та Інструкції, зазначено те, що працівники ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ», які прийняті на роботу за сумісництвом, не мали іншого основного місця роботи, а отже, вони не є сумісниками. Таким чином, перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено, що у періоді, що перевіряється мали випадки нарахування заробітної плати нижче мінімальної.

Висновки про те, що такі працівники не мали основного місця роботи, контролюючим органом зроблено виходячи з аналізу ЦБ ДРФО та інформації АС «Податковий блок».

Так, фізичні особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були прийняті на роботу за сумісництвом, що підтверджується заявами вказаних осіб та наказами про прийняття на роботу. До контролюючого органу були подані відповідні повідомлення про прийняття на роботу вказаних осіб.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка ЄСВ застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру (абз. 3 ч. 5 ст. 8 Закону №2464).

Законом про оплату праці визначено, що мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати (ст. 31 Закону про оплату праці). Тобто якщо працівник відпрацював повний місяць, роботодавець зобов`язаний нарахувати заробітну плату у розмірі, не нижчому від мінімального.

Робота за сумісництвом передбачена трудовим законодавством. На підставі ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної та творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному чи одночасно на декількох підприємствах, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Жодною нормою чинного законодавства України не передбачено обов`язку роботодавця перевіряти факт наявності у працівника іншого (основного) місця роботи. А відтак, ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» не може нести жодної відповідальності, у випадку якщо у працівників- сумісників відсутнє основне місце роботи.

Мінсоцполітики в листі від 25.05.2015 №198/06/186-15 зауважує, що у роботодавця немає обов`язку перевіряти факт укладання та припинення трудового договору за основним місцем роботи. Крім того, Мінсоцполітики в листі від 14.04.2017 №8185/0/2-17/13 попереджає, що роботодавець не має права відмовити працівникові в прийнятті на роботу за сумісництвом у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність у працівника основного місця роботи. Така відмова роботодавця є порушенням законодавства про працю.

Водночас за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку (ст. 56 КЗпП).

Таким чином, роботодавець має право нарахувати працівнику, який працює неповний робочий день, заробітну плату, нижчу за мінімальну, але за умови, що сума нарахованої заробітної плати має бути не менша ніж частина від мінімальної заробітної плати, що припадає на фактично відпрацьований час.

Отже, при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи (сумісникам) ставка ЄСВ застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

За правилами статті 102-1 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI у разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставки єдиного внеску, встановлені цією частиною, застосовуються до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру без застосування коефіцієнта бази нарахування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним місцем роботи є місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При цьому утримання єдиного внеску із заробітної плати (доходу) найманого працівника здійснюється із фактично нарахованої заробітної плати (доходу).

Таким чином, базою нарахування єдиного внеску для сумісників є фактично нарахована заробітна плата незалежно від її розміру.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, а отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» (вул. Вишнева, буд. 18,с. Старе Пекельне, Берестинський р-н, Харківська обл.,64419, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги,- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені ГУ ДПС у Харківській області від 24.12.2024 №1, №1, та №1, а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.12.2024 №Ю-1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ТОВ «КОЛОС ПРИОРІЛЛЯ» судовий збір у розмірі 19 030,00 грн (дев`ятнадцять тисяч тридцять гривень).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.