Справа № 240/17918/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/17918/24

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася представник ОСОБА_1 - адвокат Кукарека Катерина Сергіївна із позовом в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (додаткові пояснення від 01.04.2025) просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №2625 від 27.07.2024 щодо виплат грошового забезпечення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та здійснювати виплати на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , через законного представника ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення її батька, зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 , на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 №5829 від 30.11.2022.

Заявлені до Військової частини НОМЕР_1 позовні вимоги ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , мотивує незаконністю припинення з червня 2023 року виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 , який є батьком її доньки. Пояснює, що ОСОБА_3 приймав участь в антитерористичній операції у період з 30.04.2015 по 01.04.2020 та після повернення з військової служби в АТО страждав на тяжку форму посттравматичного синдрому, який призвів до стійкої алкогольної залежності. Зазначає, що у цей період, у зв`язку з частини запоями та проявами антисоціальної поведінки, з метою захисту неповнолітніх доньок ОСОБА_1 звернулася до суду з метою розірвання шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №753/1700/19 від 11.07.2020 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано заочним рішенням. Однак, як стверджує позивачка, не зважаючи на офіційне розірвання шлюбу після покращення психічного стану ОСОБА_3 вони продовжували сумісне проживання, вели сумісне господарство та виховувати двох доньок до початку повномасштабною військової агресії рф 24.02.2022. З 25.02.2022 ОСОБА_3 повернувся на військову службу, однак 13.09.2022 зник безвісті під час участі у бойових діях під м.Бахмут.

Після отримання сповіщенням №38 від 16.09.2022 про зникнення ОСОБА_3 , позивачка звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 за отриманням грошового забезпечення ОСОБА_3 для утримання його малолітньої доньки, яке отримувала до червня 2023 року. Однак, з червня 2023 року виплата грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 його малолітній доньці припинилася, у зв`язку з поданням ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 свідоцтва про шлюб з ОСОБА_3 .

Внаслідок таких обставин, на підставі наказу Військової частини № НОМЕР_2 від 02.06.2023 з серпня 2023 року ОСОБА_2 отримує все грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі понад 100 000 грн щомісячно.

Позивачка вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати її малолітній доньці грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_3 у розмірі 100 000 грн протиправною, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, шляхом скасування оскаржуваних наказів і поновити вказану виплату доньці військовослужбовця.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 прийнято до провадження позовну заяву та відкрите провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Залучено до участі у справі ОСОБА_5 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача.

21.10.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Вважає, що командування Військової частини НОМЕР_1 під час видання спірних наказів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наголошує, що військовослужбовець ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 02.08.2022, про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_3 від 02.08.2022, що слугувало підставою для припинення виплати його грошового забезпечення позивачці, як законному представнику малолітньої доньки зниклого безвісті військовослужбовця. Враховуючи встановлений факт першочергове право на отримання грошового забезпечення мала його законна дружина, а не законний представник неповнолітніх дітей, тобто їх мати. Крім того, зауважує, що позивачка із метою встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 до суду не зверталась. Додатково звертає увагу суду на те, що на підставі виконавчого листа, виданого 31.07.2019 Дніпровським районним судом м.Києва у справі № 755/1633/19 із грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 утримуються аліменти з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, представник відповідача разом із відзивом на позов подав до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі.

22.10.2024 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_6 надійшли до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки є законною дружинною зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 , а тому має першочергове право на отримання його грошового забезпечення. Пояснює, що звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою та пакетом документів з метою отримання виплати грошового забезпечення чоловіка у порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" №884 від 30.11.2016 (далі - Порядок №884), яка їй була і призначена. Наголошує, що підстави для нарахування та виплати позивачці, як колишній дружині та як представнику дитини відсутні, оскільки наявна законна дружина, а дитина отримує аліменти у максимальному розмірі.

25.10.2024 від позивачки надійшли до суду заперечення на подане клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ухвали суду від 05.11.2024 у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про зупиненні провадження у справі відмовлено.

12.11.2024 від ОСОБА_1 надійшли до суду додаткові пояснення, в яких просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Звертає увагу суду на той факт, що у разі якщо особа одночасно має право на отримання виплати аліментів з грошового забезпечення та на частку грошового забезпечення в порядку черговості, то такі виплати вона отримує окремо про що свідчать роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №1542/11243 від 13.10.2023. За вказаних обставин факт отримання дитиною аліментів не позбавляє її права, визначеного п.7 Постанови №884. Наголошує, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях викладає величезний об`єм недостовірної інформації, яка не стосується предмету розгляду в даному судовому провадженні та такі її дії свідчать про хибне розуміння норм матеріального та процесуального права та мають на меті введення суду в оману та дезорієнтацію з метою затягування судового розгляду за для збільшення суми безпідставно отриманих грошових коштів безвісти зниклого ОСОБА_3 , яка збільшується з кожним місяцем судового розгляду.

03.04.2025 від позивачки надійшли до суду додаткові пояснення у справі, згідно з якими просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнень. Наголошує, що враховуючі обставини протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати утримання зниклого безвісті ОСОБА_3 на користь його малолітньої доньки ОСОБА_4 , та зміну обставин правовідносин, пов`язаних з набранням законної сили рішення суду у справі 755/12077/23 єдиним ефективним способом захисту, малолітньої ОСОБА_7 на отримання соціального захисту у вигляді бойового утримання зниклого батька є винесення судового рішення щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу №5829 від 30.11.2022 нарахувати та здійснювати виплату на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через законного представника ОСОБА_1 , грошового забезпечення її зниклого безвісті батька - військовослужбовця ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд, проаналізував матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, встановив таке.

Як свідчить зміст позовної заяви та підтверджується відповідними письмовими доказами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21.09.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2020 прийнятим у справі №755/1700/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_3 приймав участь в у антитерористичній операції у період з 30.04.2015 по 01.04.2020 та у зв`язку із повномасштабною військовою агресією рф повернувся на військову службу з 25.02.2022.

З 13.09.2022 ОСОБА_3 зниклий безвісти при участі в бойових діях під м. Бахмут.

У зв`язку зі зникненням безвісти ОСОБА_3 відповідно до п. 7 Постанови №884 ОСОБА_1 звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 за отриманням грошового забезпечення ОСОБА_3 для утримання його неповнолітньої доньки 2016 року народження. Отримувала відповідне грошове забезпечення позивачка до червня 2023 року, відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 №5829 від 30.11.2022.

Втім, на підставі наказу Військової частини НОМЕР_1 №2313 від 02.06.2023 припинено виплату всіх видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , у зв`язку із заявою ОСОБА_6 , як дружини безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 .

У подальшому, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.06.2024 прийнятим у справі №755/12077/23, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2024 визнано шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не укладеним, скасовано актовий запис про шлюб 1668 від 02.08.2022. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 відкрите касаційне провадження у справі №755/12077/23, у зупиненні дії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2024 та постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2024 відмовлено.

Враховуючи встановлені обставини 03.12.2024 ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_4 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату бойового забезпечення та виплату допомоги на оздоровлення, вирішення побутових потреб, однак у задоволенні таких відмовлено.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати ОСОБА_8 щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти її батька ОСОБА_3 (військового), що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача та третьої особи, викладених у заявах по суті спору, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону №2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, забезпечення правового регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулюється Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" №2505-VIII у редакції від 27.04.2022 (далі - Закон №2505-VIII).

Для цілей згаданого Закону №2505-VIII визначено, що особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин (збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України) з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

За змістом позовної заяви ОСОБА_3 визнано зниклим безвісти з 13.09.2022.

Особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені ч.2 ст.9 Закону №2505-VIII та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, зокрема, безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку №884).

Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (п.7 Порядку №884).

Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення має дружина (чоловік) військовослужбовця. В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців. У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Зважаючи на вищенаведені законодавчі положення слід відмітити, що по-перше, у разі зникнення безвісти військовослужбовця першочергове право на отримання грошового забезпечення має його дружина, і тільки в разі її відсутності - інші члени його сім`ї; по-друге, відповідно до пункту 5 Порядку №884 командир […] військової частини […] розглядає протягом 15 днів командир військової частини розглядає подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі

При цьому, перелік підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця, який, зник безвісти, наведений у пункті 5 Порядку №844 є вичерпним.

У ході судового розгляду даної справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.06.2024 прийнятим у справі №755/12077/23, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2024 та відповідно набрало законної сили 29.11.2024 визнано шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не укладеним, скасовано актовий запис про шлюб №1668 від 02.08.2022. У подальшому ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 відкрите касаційне провадження у справі №755/12077/23 та у зупиненні дії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2024 та постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2024 відмовлено.

Таким чином, на даний час рішенням суду визнано шлюбу між ОСОБА_2 (третьою особою) та ОСОБА_3 (зниклим безвісті військовослужбовцем) не укладеним, у результаті чого скасовано актовий запис про шлюб №1668 від 02.08.2022.

При цьому, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 ст.78 КАС України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.78 КАС України).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що наступною за чергою має право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 його малолітня донька ОСОБА_9 , законним представником якої є її мати - позивачка у даній справі - ОСОБА_1 .

Відтак першочергове право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 в даній ситуації має законний представник малолітньої дитини, тобто її мати. Суд зауважує, що таке право не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи такий шлюб розірваний.

Суд зауважує, що відповідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, відповідно до положень цієї статті за батьком неповнолітньої дитини зберігається обов`язок щодо її забезпечення. Вимоги Порядку №844 виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх також не встановлюють будь-яких винятків стосовно дітей.

Крім того, суд приймає до уваги, що з серпня 2022 року по червень 2023 року (до отримання Військовою частиною НОМЕР_1 заяви ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошового забезчення) колишня дружина зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 , як законний представник малолітньої доньки отримувала його грошове забезпечення.

З позиції суду, вказані обставини, з урахуванням встановлених фактів та приписів норм чинного законодавства є цілком послідовними.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків викладених у рішенні суду не спростовують.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Суд вважає, що відмовляючи позивачці, як законному представнику малолітньої доньки ОСОБА_4 , у виплаті сум грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця - ОСОБА_3 , відповідач діяв неправомірно та без врахування норм чинного законодавства та встановлених фактів.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №2625 від 27.07.2024 "Про виплату грошового забезпечення сім`ям безвісти зниклих військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 " щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та здійснювати на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через її законного представника - ОСОБА_1 , виплату грошового забезпечення її зниклого безвісті батька - військовослужбовця ОСОБА_3 , з червня 2023 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також у нейтральних державах або безвісно відсутніх".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 09 квітня 2025 р.

09.04.25