Справа № 826/18841/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 826/18841/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

суддів Алєксєєвої Н.Ю., Костенко Г.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.09.2018 у справі № 826/18841/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України, Територіального управління Державної адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа: Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України, Територіального управління Державної адміністрації в Дніпропетровській області в якому просив:

- визнати відмову Територіального управління Державної адміністрації в Дніпропетровській області про нарахування і виплату вихідної допомоги - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою - неправомірною,

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області здійснити нарахування і виплату за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного Казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 232000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2018 по справі № 826/18841/16 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідачів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_1 подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва заяву про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 826/18841/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, у якій Заявник просить суд: переглянути за виключними обставинами постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2018 у справі № 826/18841/16 і скасувати її; ухвалити нове рішення про задоволення позивних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заяву аргументує тим, що 15.04.2020 рішенням Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. №1166-VII, застосованого судом при прийнятті рішення від 13.09.2018 у адміністративній справі №826/18841/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2020 відкрито провадження за виключними обставинами у адміністративній справі № 826/18841/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2020 зупинено провадження у справі № 826/18841/16 до набрання законної сили рішенням об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 808/1628/18.

Постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18 (адміністративне провадження №К/9901/29652/19) касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі № 808/1628/18 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.12.2022 поновлено провадження у адміністративній справі № 826/18841/16.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України, Територіального управління Державної адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа: Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії прийнято до провадження. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи колегією у складі трьох суддів. Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

Сторони про дату, час та місце розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 826/18841/16 повідомлялися у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та задоволенні його вимог.

За приписами частини другої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з заявою та доданими до неї доказами, відзивом на заяву, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі № 2-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII.

Конституційний Суд України констатував, що перехідний період між опублікуванням Закону № 1166-VII та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом № 1166-VII мали право на вихід у відставку, але станом на 01.04.2014р. ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, встановленому законодавством до внесення змін Законом №1166-VII.

На підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII суперечить частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі № 2-р/2020 визначено, що положення вищевказаного підпункту втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Частиною другою статті 152 Конституції України установлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення

Зі змісту статті 152 Конституції України слідує, що Конституційний Суд України може самостійно визначати строк втрати чинності актом (його окремими положеннями).

Відповідно до частини першої статті 97 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 № 2136-VIII Конституційний Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі № 2-р/2020 не сформульовано юридичної позиції стосовно правових наслідків визнання неконституційним положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI виключено статтю 136. Зокрема, у цьому Рішенні Конституційний Суд не робив висновків, що визнання неконституційним положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII означає поновлення дії статті 136 у тілі Закону № 2453-VI. Це Рішення не містить будь-якого іншого визначеного судом порядку його виконання.

Водночас за позицією Конституційного Суду додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 № 15-рп/2000).

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі № 2-р/2020 не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

За загальним правилом чинність закону (його окремих положень) припиняється в цілому або в окремій частині: а) законодавчим органом, шляхом прийняття відповідного закону (про внесення змін до закону, вилучення положень закону тощо); б) за рішенням Конституційного Суду України у разі визнання неконституційним закону або окремих його положень.

Норма закону, яка була вилучена іншим законом (внаслідок чого втратила свою чинність), що пізніше був предметом конституційного контролю, за результатами якого Конституційним Судом України прийняте рішення про визнання неконституційними положень закону, якими ця норма вилучена, не підлягає автоматичному поновленню, оскільки це суперечило б принципу поділу влади (стаття 6 Конституції України).

Відповідно до цього принципу повноваженнями на прийняття змін в законодавство чи заповнення прогалин внаслідок визнання законів чи інших нормативних актів неконституційними наділений парламент, як єдиний орган законодавчої гілки влади.

Згідно з частиною першою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Приймаючи до уваги, що пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України визначено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, то дія цього підпункту втратила чинність 15.04.2020. Спірні правовідносини між сторонами виникли до зазначеної дати.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №4819/49/19 викладений висновок, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Аналогічна позиція Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо оцінки, як виключної обставини, рішень Конституційного Суду України, викладена, зокрема у постановах від 20.02.2023 у справі № 822/55/17, від 25.07.2019 у справі № 804/3790/17, від 23.12.2020 у справі № 825/3135/15-а, від 28.10.2020 у справі № 823/2372/17 та інші, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, і колегія суддів не бачить підстав для відступу від них.

Крім того, суд ураховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини однією з визначальних обставин, за яких легітимні (законні) очікування можуть охоронятися статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є законодавче закріплення права особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат тощо) або коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Однак не можна вважати законним очікування, коли у національному законодавстві відсутня норма права, яка передбачає право особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат, тощо) (рішення від 26.06.2014 в справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 і 71378/10).

У національному законодавстві на момент прийняття рішення Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII про звільнення позивача із посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, а отже, підстави стверджувати про порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсутні.

Також, суд зазначає, що частиною першою статті 2 КАС України регламентовано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи приписи пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, суд дійшов висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

У даному випадку, спірне рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18, від 22.12.2021 справа №806/4915/15.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За приписами частини першої статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.09.2018 у справі № 826/18841/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України, Територіального управління Державної адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа: Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.09.2018 у справі № 826/18841/16 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя С.О. Удовіченко
суддя суддя Н.Ю. Алєксєєва Г.В. Костенко