Справа № 140/14452/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14452/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2024 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 118297,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на підставі запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 001165408 та 29.10.2024 припинив свою підприємницьку діяльність.

Посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході перевірки позивач надав всі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, та які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом цієї перевірки й підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині, а саме: договори комісії, акти приймання-передачі товарів, форму ведення обліку товарних запасів, договори про співпрацю, договір суборенди, а також інші документи.

Проте подані документи не були взяті до уваги, контролюючим органом встановлено порушення платником пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) (далі Закон №265/95-ВР), і як наслідок, складено акт фактичної перевірки від 18.07.2024 бланк №010507.

На вказаний акт перевірки були подані заперечення, до яких також було долучено весь пакет первинних документів на підтвердження здійснення господарської діяльності, які були залишені без задоволення.

ГУ ДПС у Волинській області надіслало на адресу ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 № про застосування відносно нього штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 118297,00 грн, застосовані на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПК України), статті 20 Закону №265/95-ВР.

Позивачем було подано скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення, однак Державною податковою службою України прийнято рішення №33769/6/99/00-06-03-02-06 від 11.11.2024, яким оспорюване податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 № протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Свою позицію обґрунтовує відсутністю правових підстав для проведення фактичної перевірки та зазначає, що наведені в наказі про проведення фактичної перевірки формулювання підстав перевірки не дають цілковите розуміння, що підставою для перевірки стала наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Крім того, вказує, що контролюючим органом встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: порушення порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 118297,00 грн (чеки додаються).

Позивач заперечує дане порушення та зауважує, що контролюючому органу були надані усі можливі первинні документи, які підтверджують походження товарно-матеріальних цінностей, що знаходились в магазині. Всі реалізовані товари відображені в первинних документах, а саме: актах приймання-передачі від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА, від 01.07.2024 до договору комісії №ВД-29-04-24-ХВ.

Вказані документи були надані після початку перевірки, а також долучені до заперечень, що спростовує доводи податкового органу щодо встановлених порушень.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено судовий розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.48).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.52-57) представник відповідача позов не визнав та зазначив, що посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 у сфері торгівлі товарами непродовольчої групи, в т.ч. технічно складними побутовими товарами.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 18.07.2024 реєстраційний №90141/26/15/07/.

По суті встановлених порушень, на підставі розрахунку до акта фактичної перевірки, з врахуванням висновку на заперечення, ГУ ДПС у Волинській області, за основним місцем обліку платника, винесено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 № на суму 118297,00 грн.

Представник відповідача вважає посилання позивача на відсутність правових підстав для проведення фактичної перевірки необґрунтованими, оскільки в основу проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 контролюючим органом покладено підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає можливість проведення такої перевірки у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Так, на адресу Головного управлніння ДПС у м. Києві надійшло звернення від споживача від 01.07.2024 (вхідний від 05.07.2024 №К/980Е3) щодо можливих порушень при проведені розрахунків за товари у торговій мережі під торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якому автором надана інформація, що в магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які розташовані на території м. Києва, здійснюється реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту без видачі фіскальних чеків.

За таких обставин вважає, що наказ складений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача зазначає, що перевіркою встановлено, зокрема порушення вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР - порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 118297,00 грн.

На час початку перевірки позивачем на запит контролюючого органу надано форму обліку товарних запасів та первинні документи за визначеною порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496, формою станом на 19.07.2024.

В той же час, перевіркою виявлено факти продажу через програмний реєстратор розрахункових операцій фіскальний № товарів, які не були відображені в первинних документах, внесених до форми обліку товарних запасів станом на дату початку перевірки, на загальну суму 118297,00 грн.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає доведеним факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково зауважив, що відповідач не надав письмові докази на підтвердження існування підстав для призначення фактичної перевірки згідно із підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема існування конкретного письмового звернення покупця (споживача). Крім того, наголосив, що усі товари, які зазначені в чеках, що долучені відповідачем до відзиву, відображені в актах приймання-передачі (а.с.87-89).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 (а.с.101) залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві (далі ГУ ДПС у м. Києві, третя особа).

У своїх поясненнях третя особа зазначила, що в ході проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві було вручено продавцю-консультанту магазину ОСОБА_2 , під особистий підпис, запит №2 від 09.07.2024 щодо надання документів, які належать та/або пов`язані з предметом перевірки. На вищезазначений запит представниками позивача було надано документи, які відображені в пункті 4.5 акту фактичної перевірки.

Проаналізувавши надані до перевірки документи, перевіркою встановлено, що суб`єктом господарювання порушено порядок ведення обліку товарних запасів на загальну суму 118297,00 грн, що підтверджується чеками від 11.07.2024 та 14.07.2024. У вищезазначених чеках відображені товарні запаси, які реалізовані ФОП ОСОБА_1 та які не обліковані у встановленому законодавством порядку, а саме: мобільний телефон iPhone НОМЕР_1 Black new, ноутбук acBook Air 13 Retina. Space Gray. 256 GB with Apple M 2, навушники Apple AirPods Pro 2 with MagSafe Charging Case, мобільний телефон iPhone НОМЕР_2 Black new.

Тобто, товари, які були реалізовані 11.07.2024 та 14.07.2024, не відображені у наданих до перевірки документах. Зокрема, документів, які б підтверджували походження та облік зазначених товарних запасів, платником податків надано не було.

Крім того, ГУ ДПС у м. Києві вказує, що перевірка позивача проведена правомірно, за наявності на те правових підстав.

З огляду на викладене ГУ ДПС у м. Києві просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.114-119).

У додаткових поясненнях позивач вказує, що третя особа не надала письмові докази на підтвердження існування підстав для призначення фактичної перевірки згідно із підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема існування конкретного письмового звернення покупця (споживача). Звертає увагу суду, що усі перелічені третьою особою товари, які були реалізовані, відображені в актах приймання-передачі.

З врахуванням додаткових пояснень позивач просить позов задовольнити (а.с.150-152).

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Суд встановив, що ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказу від 05.07.2024 №4539-п та направлень на перевірку від 08.07.2024 №15235/26-15-07-07-03, №15236/26-15-07-07-01, від 09.07.2024 №15391/26-15-07-05-04 (а.с.62зворот-64) в період з 09.07.2024 по 18.07.2024 проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 18.07.2024 №010507, реєстраційний номер 90141/26/15/07/ НОМЕР_3 (а.с.58-59).

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 , зокрема пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 118297,00 грн.

Позивач подав заперечення на акт перевірки (а.с.17-20), до яких долучив первинні документи. За результатами розгляду заперечень ГУ ДПС у м. Києві скерувало позивачу лист від 23.08.2024, в якому повідомило, що висновки акта залишено без змін, а заперечення без задоволення (а.с.21-24).

27.08.2024 ГУ ДПС у Волинській області винесло податкове повідомлення-рішення № (а.с.25), яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 118297,00 грн.

Позивач оскаржував спірне ППР в адміністративному порядку до ДПС України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 11.11.2024 залишила без змін податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 №, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення (а.с.27-32).

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

За приписами підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, з підстави письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є письмове звернення покупця (споживача), оформлене відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме письмове звернення покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Водночас, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29.11.2021 у справі №280/1367/20; від 01.12.2021 у справі №400/1646/20; від 06.07.2022 у справі №815/5551/14, від 24.04.2023 у справі №560/2210/19, від 22.02.2022 у справі №420/12859/21, від 15.04.2022 у справі № 160/5267/21, від 27.04.2022 у справі №140/1846/21, від 28.10.2022 у справі №600/1741/21-а, від 28.12.2022 у справі №160/14248/21, від 28.12.2022 у справі №420/22374/21, від 23.02.2023 у справі №160/20112/21, від 23.02.2023 у справі №600/1402/22-а, тощо.

Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними, за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 (справа №420/9909/23) акцентував увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Отже, у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. Відтак, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Вирішуючи питання дотримання відповідачем процедури проведення фактичної перевірки в аспекті достатності відображення в наказі підстав для її проведення, суд у даному випадку виходить з того, що в наказі від 05.07.2024 №4539-п про проведення фактичних перевірок контролюючий орган навів наступне формулювання: на підставі п.п.80.2.3 п.80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, Закону №265/95-ВР, Закону України від 21.06.2012 №5007-VІ «Про ціни і ціноутворення», також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС, наказано провести фактичні перевірки платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1-10, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).

Обґрунтування: доповідна записка управління фактичних перевірок від 05.07.2024 №1280/26-15-07-07-00-12.

У додатку 8 до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 05.07.2024 №4539-п зазначено об`єкт, перевірка якого проводиться: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м.Київ, Дніпровський р-н, просп.Романа Шухевича, буд.2Т, з 09.07.2024, тривалістю 10 діб (а.с.64).

На підтвердження існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення, відповідач надав суду звернення покупця до ГУ ДПС у м. Києві, в якому йдеться про не видачу у магазині «Ябко» чека на гарнітуру до телефону та прохання відреагувати на вказану обставину (а.с.82). Також в матеріалах наявна доповідна записка управління фактичних перевірок від 05.07.2024 №1280/26-15-07-07-00-12, на яку йдеться посилання у наказі від 05.07.2024 №4539-п (а.с.81).

Тобто, зі змісту наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.3 ПК України), так і фактична. Обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Отже, доводи позивача щодо відсутності підстав для проведення фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо правопорушення стосовно не забезпечення позивачем порядку ведення обліку товарів за місцем реалізації в магазині «Ябко» на загальну суму 118297 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.

Згідно з абзацом 60 статті 2 Закону №265/95 термін «технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту» для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про захист прав споживачів». Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 №231. Смартфони та мобільні телефони відносяться до даного переліку.

Згідно з статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 (далі Порядок №496), визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Отже документами, що є підставою для внесення записів до Форми обліку, є накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи тощо.

В свою чергу законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для обліку товарних запасів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Так, під час фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було встановлено порушення позивачем встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 118297,00 грн.

Як вказано в акті перевірки, посадові особи ГУ ДПС у м. Києві прийшли до такого висновку, проаналізувавши надані до перевірки документи, та зазначили, що чеки додаються.

Жодної детальної інформації щодо встановленого порушення, включаючи опис реалізованих товарів, які не обліковані належним чином, акт перевірки не містить.

Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

При цьому пунктом 85.6 статті 86 ПУ України визначено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отже, контролюючий орган вправі вимагати у платника податків в ході перевірки надати первинні документи та в разі їх ненадання (відмови у наданні) контролюючий орган складає відповідний акт у довільній формі.

Суд встановив, що в ході фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 було вручено продавцю ОСОБА_2 запит №1 від 09.07.2024 про надання документів, від отримання якого останній відмовився (а.с.70), та запит №2 від 09.07.2024 про надання документів, про отримання якого свідчить особистий підпис ОСОБА_2 (а.с.78).

Як стверджує позивач, на вимогу контролюючого органу ним були надані наступні документи: договір комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024, акт приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до договору комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024, договір комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024, акт приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024, форма ведення обліку товарних запасів (а.с.33-44).

Так, відповідно до договору комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер), його предметом є зобов`язання комісіонера за дорученням комітента, від свого імені за плату (винагороду) укладати за рахунок комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору комісії передбачено, що конкретні умови щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, наведено у актах приймання-передачі товарів.

Згідно з пунктом 4.1. договору комісії передання товарів комітентом комісіонеру для продажу відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів на таких умовах: місце передання АДРЕСА_2 ; порядок транспортування продукції, що передається комісіонерові для продажу відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається комітентом.

Актом приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до договору комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024 позивачу передано 823 одиниці товару на загальну суму 1233738,00 грн.

Відповідно до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024, укладеного між ФОП ОСОБА_4 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер), його предметом є зобов`язання комісіонера за дорученням комітента, від свого імені за плату (винагороду) укладати за рахунок комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору комісії передбачено, що конкретні умови щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, наведено у актах приймання-передачі товарів.

Згідно з пунктом 4.1. договору комісії передання товарів комітентом комісіонеру для продажу відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів на таких умовах: місце передання АДРЕСА_2 ; порядок транспортування продукції, що передається комісіонерові для продажу відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається комітентом.

Згідно з актом приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024 позивачу передано 91 одиницю товару на загальну суму 995425,56 грн.

У формі ведення обліку товарних запасів позивачем відображено надходження товару від ФОП ОСОБА_3 на підставі акту приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до договору комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024 на суму 1233738,00 грн та від ФОП ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024 на суму 995425,56 грн.

Отже, позивачем надано контролюючому органу первинні документи, які відображають отримання ним на реалізацію товарів, при цьому жодного акту про ненадання на вимогу посадових осіб ГУ ДПС у м. Києві відповідних документів, які перелічені у запиті про їх надання, контролюючий орган в ході фактичної перевірки не складав.

Як слідує із долучених до відзиву двох чеків від 11.07.2024 та двох чеків від 14.07.2024 (а.с.78зворот-80), позивачем реалізовано товар на загальну суму 129608,00 грн, а не 118297,00 грн, як вказується у акті перевірки.

Разом з тим, у своїх поясненнях третя особа деталізувала зміст виявленого порушення та зазначила, що у чеках від 11.07.2024 та від 14.07.2024 відображені товарні запаси, які реалізовані ФОП ОСОБА_1 , та які не обліковані у встановленому законодавством порядку, а саме: мобільний телефон iPhone 15 256 Black new, ноутбук MacBook Air 13 Retina. Space Gray. 256 GB with Apple M 2, навушники Apple AirPods Pro 2 with MagSafe Charging Case, мобільний телефон iPhone НОМЕР_2 Black new.

Суд зауважує, що усі ці товари відображені у акті приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024, зокрема мобільний телефон iPhone 15 256 Black new під номером 43, ноутбук MacBook Air 13 Retina. Space Gray. 256 GB with Apple M 2 під номером 55, навушники Apple AirPods Pro 2 with MagSafe Charging Case під номером 54, мобільний телефон iPhone 15 128 Black new під номером 41.

При цьому ні відповідач, ні третя особа не спростовують ту обставину, що вказаний акт приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024 до перевірки не був поданий.

Суд враховує, що за правилами, визначеними у пункті 86.1 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Матеріали перевірки - це:

акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;

заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);

пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Згідно з пунктом 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Підпунктом 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України визначено, що акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень:

встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);

досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності;

досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу.

За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Як слідує з матеріалів справи, позивач не погодився із висновками акта фактичної перевірки та подав на нього свої заперечення (а.с.17-20), до яких повторно долучив документи, які надавались в ході перевірки, а саме: договір комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024, акт приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до договору комісії №ВД-29-04-24-ХВ від 29.04.2024, договір комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024, акт приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії №ВД28-06.24/КА від 28.06.2024, форму ведення обліку товарних запасів (а.с.33-44).

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать, що як під час перевірки, так і до заперечень на акт перевірки позивач долучив документи, які підтверджують належне ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та реалізацію тих товарів, які відображені в такому обліку.

ГУ ДПС у м. Києві безпідставно не взяло до уваги подані документи та дійшло необґрунтованого висновку про встановлені порушення щодо реалізації позивачем необлікованих товарів, в тому числі за результатами розгляду заперечень на акт перевірки.

Суд при вирішенні спору акцентує увагу на тому, що норми пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР визначають обов`язок суб`єкта господарювання надати під час перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

У пункті 10 Порядку №496 зазначено, що форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Отже, платник податку не зобов`язаний зберігати безпосередньо у місці продажу облікові документи на товари, які вибули з місця продажу (реалізовані, списані тощо).

За змістом статті 20 Закону №265/95-ВР суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Проте кожна із зазначених умов кореспондується з обов`язком платника податків надавати під час перевірки облікові та первинні документи на товари, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Дана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 06.12.2024 у справі №440/2331/24.

Таким чином, контролюючий орган повинен встановити, які ж товари на початок перевірки знаходяться у місці продажу, та в разі відсутності на такі товари первинних документів скласти опис цих товарів та визначити їх вартість.

Проте, під час перевірки посадові особи ГУ ДПС у м. Києві не складали відповідний опис товарів, які знаходяться в продажі в магазині «Ябко» без підтверджуючих документів, констатувавши порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів щодо тих товарів, які прибули в магазин відповідно до акту прийому-передачі товарів від 09.07.2024 і вибули з місця продажу 11.07.2024 та 14.07.2024, тобто в період проведення перевірки (09.07.2024-18.07.2024), та які не були наявні на початок перевірки.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності сторін є одним із найбільш вагомих принципів в адміністративному судочинстві. Зазначений принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд констатує, що відповідач та третя особа під час судового розгляду не надали достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження встановлених в ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 порушень пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 27.08.2024 №.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (а.с.10).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 27.08.2024 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679);

Третя особа: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій