Справа № 640/3328/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 рокусправа № 640/3328/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

26.01.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачу відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років під час її перерахунку з 86% до 70% сум грошового забезпечення та щодо відмови позивачу в поверненні встановленого до 01.03.2018 відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років під час її перерахунку 86 % суми грошового забезпечення та виплати недоплаченої частини пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити новий перерахунок та виплату з 01.04.2018 позивачу пенсії, відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 86 % суми грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 прийнято справу до провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ. Позивач зазначає, що до 01.01.2018 він отримував пенсію, нараховану відповідачем, виходячи із 86 % суми грошового забезпечення. Проте, починаючи з 01.01.2018, відповідач зменшив відсотковий розмір пенсії на 70 % суми грошового забезпечення. Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування пенсії у розмірі 86 %, втім, відповідач у відповідь зазначив, що перерахунок розміру пенсії за вислугу років з 01.01.2018 здійснений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103. Позивач вважає зменшення відсоткового розміру пенсії протиправним, а тому просить задовольнити позовні вимоги, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок пенсії у розмірі 83% суми грошового забезпечення з 01.04.2018.

19.02.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому Головне управління ПФУ в м. Києві проти задоволення позову заперечує.

Стверджує, що на час здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, діяла вже інша редакція Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, а саме редакція Закону від 13.03.2018 № 2262-ХІІ, згідно із якою максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, відповідач вказує, що з урахуванням положень Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, відповідач перерахував з 01.01.2018 позивачу пенсію, виходячи із розрахунку вже 70% грошового забезпечення.

Викладене, на думку відповідача, свідчить про те, що основний розмір пенсії позивача, обчислений розмірі 70% грошового забезпечення, відповідає вимогам законодавства.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

12.03.2025 позивач надіслав відповідь на відзив, де заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві. Зазначає, що відзив жодним чином не спростовує надані позивачем докази, а тому просить його відхилити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 18.01.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).

Пенсія позивачу призначена з 18.01.2011 у розмірі 86% суми грошового забезпечення.

На підставі протоколу перерахунку пенсії від 01.05.2018, на виконання Постанови №103, Головне управління ПФУ в м. Києві здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи із розміру 70 % суми грошового забезпечення замість раніше призначених 86%.

Разом з цим, на виконання рішення від 30.07.2021 у справі № 340/683/21, Головне управління ПФУ в м. Києві здійснило перерахунок пенсії позивачу, виходячи із розміру 70 % суми грошового забезпечення замість раніше призначених 86%.

На звернення позивача від 15.12.2021 про перерахунок пенсії у розмірі 86% грошового забезпечення, Головне управління ПФУ в м. Києві листом від 13.01.2022 № 1073-37784/3-02/8-2600/22 відмовило позивачу у такому перерахунку, зазначивши, що підстави для проведення перерахунку пенсії 86 % сум грошового забезпечення, відсутні.

Вважаючи порушеним право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про порушення його прав, суд враховує таке.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ), у редакції, чинній на час призначення пенсії) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

2 вказаного закону передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом і мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 18.01.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ у розмірі 86 % суми грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, 100 процентів, до категорії 2 95 процентів.

Пунктом 8 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 01.10.2011 до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ були внесені зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70", відповідно.

Пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 01.05.2014 до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ були внесені зміни та цифру "80" замінено цифрою "70".

Тобто, зміна встановленого Законом № 2262-XII максимального розміру пенсії з 86 % до 70 % суми грошового забезпечення відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Внесені Законом № 1166-VІІ зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. Тому відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній станом на час набуття позивачем права на пенсію у розмірі 86%, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90 % від розміру грошового забезпечення.

Верховний Суд у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 зазначив, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років, є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка не зазнала змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII.

Положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, зміна розміру пенсії з 86 % до 70 % суми грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Під час розгляду справи суд також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 та від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. У рішенні від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття" звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третьої статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Одним із основних аспектів відповідальності держави перед людиною є забезпечення чіткого виконання законів, прийнятих її законодавчими органами.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача законних підстав для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії ОСОБА_1 з 86 % на 70 % при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018.

Таким чином, оскільки суд встановив, що позивач має право на перерахунок пенсії, виходячи суми грошового забезпечення з 01.01.2018, та зважаючи на приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, виходячи із розрахунку 86% суми грошового забезпечення з 01.01.2018, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із тим, у разі надання пенсійним органом доказів, які свідчать, що спірні рішення, дії є правомірними, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення та ст. 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача з 86 % на 70 % при здійсненні її перерахунку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд не здійснює, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-8, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053; ) щодо зменшення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) основного розміру пенсії за вислугу років з 86 % до 70% суми грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ) здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % суми грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна