Справа № 300/6385/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6385/24 пров. № А/857/30047/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Шевчук С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (судді Гомельчука С.В., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/6385/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду її рапорту про звільнення з військової служби, у зв`язку із закінченням строку та порушення умов контракту від 08.12.2020 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 поданий ОСОБА_1 рапорт від 09.07.2024 про звільнення з військової служби задовольнити, припинити дію контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу, укладеного 08.12.2020 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 та звільнити з військової служби, про що видати відповідний наказ.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зазначає, що станом на час закінчення строку дії контракту (08.12.2023) згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 від 14.02.2012 позивачка не досягла граничного віку перебування на військовій службі, визначеного для військовослужбовців під час особливого періоду. Статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлені строки проходження військової служби, зокрема і для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом. Однак суд першої інстанції неправомірно, незаконно, вважає необґрунтованими її доводи, що відповідачем порушені умови контракту через неналежне надання медичної допомоги, оскільки у матеріалах справи наявні накази командира військової частини НОМЕР_1 про направлення до відповідних лікувальних закладів. Вказує також, що неодноразово зверталась до командира військової частини НОМЕР_1 про поганий стан здоров`я, про надання неналежної їй медичної допомоги та те, що станом на сьогоднішній день контракт не продовжено, просила контракт розірвати, однак жодного реагування не було. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги та надано належної оцінки того, що обов`язки Міністерства Оборони України не виконуються, вона не давала згоди на продовження контракту, та не ставила свій підпис на жодних документах. Крім цього вважає, що військовою частиною систематично не виконуються умови контракту, укладеного 08.12.2020 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. За час проходження служби за контрактом в неї значно погіршився стан здоров`я, часто хворіє і станом на теперішній час не може виконувати покладені на неї функціональні обов`язки за станом здоров`я, так як потрапила до реанімаційного відділення м. Чернівці, втратила свідомість та каретою швидкої допомоги була направлена до лікарні в тяжкому стані (Довідка №566 від 27.06.2024), де лікувалась за свої кошти, вона неодноразово перебувала на лікуванні в Обласному госпіталі ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради (довідка №323 від 12.07.2024). Судом першої інстанції не взято до уваги та надано належної оцінки того, що вона неодноразово зверталась до свого командира, який ігнорував її неодноразові прохання, а на отримання направлення в госпіталь, всілякими способами перешкоджав їй, жодної медичної допомоги не надавали. Судом першої інстанції не взято до уваги та надано належної оцінки того, що відповіді на рапорти вона так і не отримала, а 20.04.2024 її відправили у відрядження в АДРЕСА_1 без документації, де заставляли працювати в гарячому цеху з сутки в сутку, як кухара, часто падала в обмороки, кожного дня їй кололи знеболюючі. Також судом першої інстанції не взято до уваги та надано належної оцінки того, що згідно умов Контракту Міністерство Оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби, а саме охорону її здоров`я та членів її сім`ї, має право на отримання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Міністерство Оборони України, яке не виконується.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду заяву в якій просить долучити до матеріалів справи копії заяви від 03.12.2024, у вимогах заяви просить відшкодувати їй кошти, які вона потратила на лікування по вині частини НОМЕР_1 і моральний ущерб в розмірі 500000 грн.

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду заяву в якій просить долучити до матеріалів справи копії заяви від 27.01.2025.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі статті 311 КАС України справу призначено в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 08.12.2020 підписала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки (а.с.17-18).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2023 № 339 солдату ОСОБА_1 продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 07 грудня 2023 року (а.с.84).

У зв`язку із погіршенням стану здоров`я та закінченням строку дію контракту позивачка неодноразово зверталася до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби.

Не отримавши відповіді на свої рапорти, позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно із частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, що триває по даний час.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону №389-VIII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частинами 2, 3, 4, 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби серед, яких вказана військова служба за контрактом осіб рядового складу.

Стаття 3 Закону № 2232-ХІІ визначає, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни, які перебувають на військовому обліку та мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили базову військову службу, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з дотриманням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції станом на дату завершення дії строку контракту) передбачені підстави для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за контрактом з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану; ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №2232-ХІІ граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців рядового, молодшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом до 45 років.

При цьому пунктом 7 частини 1 статті 22 Закону №2232-ХІІ визначено, що граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу до 60 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.12.2020 підписала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки (а.с.17-18).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2023 № 339 солдату ОСОБА_1 продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 07 грудня 2023 року (а.с.84), в доводах апеляційної скарги відсутні обґрунтування про оскарження вказаного наказу.

Колегія суддів вважає, що станом на час закінчення строку дії контракту (08.12.2023) згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 від 14.02.2012 (а.с. 13-14) ОСОБА_1 не досягла граничного віку перебування на військовій службі, визначеного для військовослужбовців під час особливого періоду, а тому відсутні підстави для її звільнення з військової служби за граничний вік перебування на військовій службі.

Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 23 Закону №2232-ХІІ під час дії особливого періоду: для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 2 Положення №1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять серед іншого військову службу за контрактом осіб рядового складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

Згідно абзацу 3 пункту 12 Положення №1153/2008, в особливий період продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених ч. 9 ст. 23 Закону №2232-ХІ оформлюється наказами по стройовій частині.

Згідно пункту 35 Положення №1153/2008, в якому визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби, зокрема, протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У разі продовження строку контракту у визначених Положенням випадках, у примірнику, що зберігається в особовій справі, робиться запис із зазначенням підстав та дати продовження строку контракту, який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою (пункт 37 Положення №1153/2008).

Військовослужбовець за бажанням може подати до служби персоналу військової частини другий примірник контракту, де робиться відповідний запис із зазначенням підстав продовження строку контракту. У разі неподання військовослужбовцем примірника контракту в першому примірнику робиться відповідний запис.

Відповідно до підпункту 2 пункту 252 Положення №1153/2008, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до закінчення строку проведення мобілізації або після введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас на підставах, що відповідають підставам звільнення, визначеним пунктами "б", "в", "г" частини другої, пунктами "б" - "е" частини третьої, пунктом 3 частин п`ятої, шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Після закінчення строку проведення мобілізації до моменту введення воєнного стану військовослужбовці звільняються на підставах, визначених пунктами "б", "в", "г" частини другої, пунктами "б" - "е" частини третьої, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частин п`ятої і шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Отже, колегія суддів вважає, що під час дії воєнного стану контракти, строк яких закінчився, продовжуються понад встановлений строк до визначених термінів та не можуть бути припиненими з підстави закінчення строку контракту, окрім визначених законом випадків, які надають право під час дії воєнного стану розірвати контракт, а поняття контракт до оголошення рішення про демобілізацію означає, що строк контракту, який мав закінчитися під час дії воєнного стану, не закінчується. Такий контракт продовжує діяти понад встановлені строки, з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) до оголошення демобілізації.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і станом на сьогодні.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що на момент закінчення строку дії, укладеного між позивачкою та відповідачем Контракту, а саме на 08.12.2023, в Україні була оголошена мобілізація та до сьогоднішнього дня безперервно діє особливий період, відповідно виходячи з наведених вище правових норм під час особливого періоду закінчення строку дії Контракту не є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби за контрактом.

У спірних правовідносинах дія Контракту була продовжена на підставі норми закону прямої дії, а саме п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції станом на 12.10.2023).

Командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 01.12.2023 №339 про продовження дії контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 07.12.2023 (а.с. 84). Доказів оскарження наказу, який створює юридичні наслідки, пов`язані з його виконанням, що встановлюють відповідні права та обов`язки, скасування у встановленому законом порядку, суду не надано.

Суд звертає увагу, що у абз.2 п. 1 Контракту від 08.12.2020 визначено, що ОСОБА_1 ознайомилася із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяла на себе зобов`язання: проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк Контракту, відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Відповідно до аб 4 п. 8 Контракту від 08.12.2020 сторонами узгоджено, що після закінчення особливого періоду, а у разі досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за віком (а.с.17-18).

Колегія суддів дійшла висновку, що укладаючи вказаний Контракт позивачці було відомо, що під час особливого періоду вона буде зобов`язана проходити військову службу понад встановлений Контрактом строк служби.

Щодо доводів апелянта, що неодноразово зверталась до командира військової частини НОМЕР_1 про поганий стан здоров`я про надання неналежної медичної допомоги, за час проходження служби за контрактом в неї значно погіршився стан здоров`я, часто хворіє і станом на теперішній час не може виконувати покладені на неї функціональні обов`язки за станом здоров`я, так як потрапила до реанімаційного відділення м. Чернівці, втратила свідомість та каретою швидкої допомоги була направлена до лікарні в тяжкому стані та інші відповідні доводи, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.12.2023 № 340 солдат ОСОБА_1 вибула зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, на лікування до комунального некомерційного підприємства Центральна районна лікарня м. Слов`янськ Донецької області. Знято з котлового забезпечення. При цьому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.12.2023 № 348 до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучають та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, з лікування з комунального некомерційного підприємства Центральна районна лікарня м. Слов`янськ Донецької області прибула солдат ОСОБА_1 . Зарахована на котлове забезпечення (а.с. 85-86).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2024 № 17 на лікування до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 вибула солдат ОСОБА_1 зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучають та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій. Знята з котлового забезпечення. При цьому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.01.2024 № 19 до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, з лікування з військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 прибула солдат ОСОБА_1 . Зарахована на котлове забезпечення (а.с. 87-88).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2024 № 32 на лікування до комунального некомерційного підприємства Обласний госпіталь ветеранів війни м. Коломия з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 вибула солдат ОСОБА_1 . Знята з котлового забезпечення. При цьому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2024 № 54 до пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 з комунального некомерційного підприємства Обласний госпіталь ветеранів війни м. Коломия прибула солдат ОСОБА_1 . Зарахована на котлове забезпечення (а.с. 89-90).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2024 № 166 (солдат ОСОБА_1 вибула з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 на лікування до комунального некомерційного підприємства Центральна районна лікарня м. Коломия. Знята з котлового забезпечення. При цьому, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.06.2024 № 177 солдат ОСОБА_1 прибула до пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 з лікування з комунального некомерційного підприємства Центральна районна лікарня м. Коломия. Зарахована на котлове забезпечення (а.с. 91-92).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 № 180 солдат ОСОБА_1 вибула з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 на лікування до комунального некомерційного підприємства Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці. Знята з котлового забезпечення. При цьому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2024 № 184 солдат ОСОБА_1 прибула до пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 з лікування з комунального некомерційного підприємства Лікарня швидкої медичної допомоги м. Чернівці. Зарахована на котлове забезпечення (а.с. 93-94).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.07.2024 № 187 солдат ОСОБА_1 вибула з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 на лікування до комунального некомерційного підприємства Обласний госпіталь ветеранів війни м. Коломия. Знята з котлового забезпечення (а.с. 95).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2024 № 226 солдат ОСОБА_1 вибула з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 на лікування до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_3 . Знята з котлового забезпечення (а.с. 97). При цьому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 № 240 солдат ОСОБА_1 прибула до пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 з лікування з військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_3 . Зарахована на котлове забезпечення. Того ж дня, на підставі цього ж наказу солдат ОСОБА_1 вибула з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 на лікування до комунального некомерційного підприємства Обласна клінічна лікарня м. Івано-Франківськ. Знята з котлового забезпечення (а.с. 99).

Крім того, суд звертає увагу, що за зверненням позивачки за фактом відмови в наданні медичної допомоги військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службову перевірку, за результатами якої зазначені факти про відмову в наданні медичної допомоги, погроз, свавілля та бездіяльності командуванням військової частини НОМЕР_1 не підтверджено, про що повідомлено ОСОБА_1 листом від 30.08.2024 №4/3449 (а.с.104).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності протиправної бездіяльності відповідача щодо не розірвання з ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби під час дії воєнного стану, передбачених у підпунктах "а" - "ґ" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", які б покладали на командування військової частини НОМЕР_1 обов`язок прийняти рішення про звільнення військовослужбовця, а також неналежних дій посадових осіб відповідача щодо надання медичної допомоги позивачці, оскільки як підтверджено вищенаведеними наказами ОСОБА_1 направлялась на лікування неодноразово.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 820/533/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, колегія суддів вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, а її наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) та Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі №300/6385/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

С.М. Шевчук

Повний текст постанови складено 04.04.2025