Справа № 140/495/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/495/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі також ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2) у якому просив:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно довідки №1229 від 21.10.2024 та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня виникнення права на призначення пенсії (з 08.12.2024).

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 від 09.04.1993, та постійно проживає в с. Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області.

02.01.2025 він звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області йому відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із тим, що з 11.11.1992 він працював на посаді електромонтера Рівненської дистанції електропостачання (місце роботи м. Ковель), тому період його проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше 3 років.

Дану відмову у призначенні пенсії позивач вважає неправомірною.

Вважає, що він має право на зменшення пенсійного віку як особа, яка в установленому порядку набула статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, що підтверджується наявним у нього посвідченням № НОМЕР_1 від 09.04.1993.

Окрім того, факт його проживання на території, що віднесена до зони добровільного відселення, у період з дня його народження до ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 25.04.1992 по даний час підтверджується довідкою Сошичненської сільської ради Волинської області про місце проживання №1229 від 21.10.2024. Відтак, період його проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить 3 роки 00 місяців 17 днів.

Натомість, записи в його трудовій книжці про роботу на посаді електромонтера Рівненської дистанції електропостачання (м. Ковель) свідчать лише про те, що він працював, а не проживав у даному населеному пункті.

З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник ГУ ПФУ в Рівненській області у відзиві від 25.02.2025 на позовну заяву просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи доводи позивача, зазначила, що згідно з записами диплому серії НОМЕР_2 позивач з 01.09.1988 по 17.05.1989 навчався у Володимир-Волинському СПТУ-23, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно з даними військового квитка серії НОМЕР_3 позивач проходив військову службу з 22.05.1989 по 14.04.1992 в лавах радянської армії, що не можливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не можливо встановити належність до території радіоактивного забруднення.

Окрім того, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 11.11.1992 року працював на посаді електромонтера Рівненської дистанції електропостачання у місті Ковелі Волинської області, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

З огляду на зазначене, при розгляді документів позивача щодо призначення йому пенсії, ГУ ПФУ в Рівненській області підтверджено період проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 10 місяців 22 дні.

28.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ у Волинській області у якому представник даного відповідача зазначив, що предметом даного спору є рішення іншого відповідача, а саме ГУ ПФУ в Рівненській області. Відтак, наслідком скасування рішення, прийнятого ГУ ПФУ в Рівненській області за результатами розгляду позовної заяви має бути виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити (перерахувати) пенсію позивачу.

Щодо суті позовних вимог ОСОБА_1 представник відповідача-1 звертає увагу суду, що згідно матеріалів справи, а саме трудової книжки ОСОБА_1 від 07.12.1992, позивач з 11.11.1992 по 31.12.1992 працював в Рівненській дистанції електропостачання Львівської залізничної дороги (м. Ковель), яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (чиста зона). Таким чином, станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, що не дає можливості призначити останньому пенсію зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на викладене, вважає рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.01.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України №796-ХІІ законним, обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого Волинською облдержадміністрацією 09.04.1993 (а.с.15).

02.01.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.01.2025 №93 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через відсутність необхідного часу роботи/проживання на території гарантованого добровільного відселення. Зокрема, у даному рішенні зазначено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 10 місяців 22 дні (а.с.28).

Не погоджуючись із діями відповідачів щодо обчислення періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та, відмовою у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 рік.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого Волинською облдержадміністрацією 09.04.1993 (а.с.15).

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи автоматично підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, а вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою у цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) вказав, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує саме із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Як випливає із тексту рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 07.01.2025 №93, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку вказано не підтвердження тривалості проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки (а.с.28).

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Як встановлено судом та випливає з даних диплому позивача серії НОМЕР_2 від 11.08.1989 у період з 01.09.1988 по 17.05.1989 ОСОБА_1 проходив навчання у Володимир-Волинському ПТУ-23 (а.с.17). Запис про навчання у даному навчальному закладі наявний також і в трудовій книжці позивача (а.с.20-23).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, де зазначено, що оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Постійне місце навчання нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання позивача у АДРЕСА_1 (не віднесеного до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім того, згідно відомостей військового квитка позивача серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 у період з 22.05.1989 по 14.04.1992 проходив військову службу в лавах радянської армії (а.с.18-129).

У зв`язку із цим суд погоджується з доводами відповідача-2 про те, що за даними військового квитка позивача не можливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не можливо встановити належність місцевості, де позивач проходив військову службу, до території радіоактивного забруднення.

Разом з тим, як випливає із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 не оспорює дії відповідачів щодо незарахування до періоду його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періодів його навчання у Володимир-Волинському ПТУ-23 та проходження військової служби.

Спірним в межах даної справи є дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо незарахування до періоду проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення періоду з 11.11.1992 по 31.12.1993, що в кінцевому рахунку і вплинуло на прийняття рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

При цьому, в обгрунтування такого висновку як відповідач-1, так і відповідач-2 вказує на те, що у спірний період (з 11.11.1992 по 31.12.1992) позивач працював в Рівненській дистанції електропостачання Львівської залізничної дороги (м. Ковель), яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (чиста зона). Таким чином, станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, що не дає можливості призначити останньому пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Надаючи оцінку таких висновкам відповідачів, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, після проходження військової служби, ОСОБА_1 повернувся до села Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області та 25.04.1992 офіційно зареєстрував як своє місце проживання: АДРЕСА_2 про що свідчить відповідна відмітка на сторінці №11 паспорта позивача серії НОМЕР_6 (а.с.12).

Окрім того, факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 у період з 25.04.1992 по 31.12.1992 у с. Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області підтверджується довідкою Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №1229 від 21.10.2024 (а.с.16).

Дійсно згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач 11.11.1992 був прийнятий на посаду електромонтера по експлуатації розподільчих мереж 4-го розряду в Рівненській дистанції електропостачання Львівської залізничної дороги (м. Ковель) (а.с.20-22).

Водночас, суд вважає, що факт праці особи у роботодавця, який знаходиться у іншому місці, ніж місце проживання особи, сам по собі не виключає можливості постійного фактичного проживання такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення, враховуючи не спростовану відповідачами будь-якими доказами можливість щоденного або періодичного доїзду особи з місця свого постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення до фактичного місця роботи поза населеним пунктом проживання і у зворотному напрямку.

Суд зауважує, що робота позивача у спірний період в м. Ковель не може бути перешкодою для проживання позивача в с. Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області, оскільки відстань між вказаними населеними пунктами складає близько 35 км.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 с. Сошичне Камінь-Каширського району включене у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, період з 11.11.1992 по 31.12.1992 має бути зарахований до періоду проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення.

З огляду на викладене, період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить:

з 26.04.1986 по 06.09.1988 02 роки 04 місяці 12 днів;

з 25.04.1992 по 01.01.1993 00 років 08 місяців 08 днів, що в своїй сукупності становить більше 3 років та є необхідною умовою для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Саме такий період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення визначений у довідці Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №1229 від 21.10.2024, яка подавалася позивачем органу Пенсійного фонду України разом із заявою про призначення пенсії. Посилання на дану довідку міститься у рішенні відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії.

Оскільки рішенням ГУ ПФУ Рівненській області від 07.01.2025 №93 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII з підстав не підтвердження факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років, що спростовується вищенаведеним, то суд дійшов висновку, що такі дії ГУ ПФУ в Рівненській області є протиправними.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині позову є такими, що підлягають до задоволення.

Суд враховує, що у рішенні ГУ ПФУ Рівненській області від 07.01.2025 №93 вказано про наявність у ОСОБА_1 34 років 09 місяців 15 днів страхового стажу, тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (32-6), виконується та не є спірною підставою в даній справі.

На момент звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 виповнилося 54 роки.

Позаяк дотримання позивачем інших необхідних умов для призначення даного виду пенсії не є спірним у даній справі, то позовні вимоги в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також підлягають задоволенню.

Разом з тим, як уже зазначалося судом вище, механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.

При цьому, починаючи з 30.03.2021, набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Зазначена процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

В силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):

пункт 1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);

пункт 4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;

пункт 4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо зарахування періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення та призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно. А тому у задоволенні позову в частині заявлених вимог до даного відповідача слід відмовити.

Окрім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області виплачувати позивачу пенсію за віком з огляду на те, що органом Пенсійного фонду України ще не ухвалено відповідне рішення щодо призначення пенсії за віком на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині після здійснення такого призначення пенсії будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Обираючи такий спосіб захисту прав ОСОБА_2 як зобов`язанні відповідача-2 вчинити відповідні дії, суд зазначає, що відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Оскільки ГУ ПФУ в Рівненській області неправомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Тому, прийняте у такий спосіб рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Рівненській області, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 6 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ 07.12.2024, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення такої пенсії відбулося в межах трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 08.12.2024.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вимогам КАС України не довів правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання даного органу пенсійного фонду зарахувати період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення згідно довідки №1229 від 21.10.2024 та призначити останньому пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня виникнення права на призначення пенсії (з 08.12.2024).

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, судовий збір в розмірі 807,50 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати період проживання ОСОБА_1 , визначений у довідці Сошичненської сільської ради Волинської області про місце проживання №1229 від 21.10.2024, до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня виникнення права на призначення пенсії (з 08.12.2024).

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 807,50 грн (вісімсот сім гривень 50 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 10 квітня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Н. В. Стецик