Справа № 134/238/25
Суддя: Швець Л. В.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 134/238/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області в складі :

головуючої судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

за участю: представника позивача адвоката Зянько Н.Г.,

представника відповідача Орленка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в режимі відеоконференції в залі суду селища Крижопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 07 лютого 2025 року звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління національної поліції у Вінницькій області, в якій просить постанову поліцейського СРПП відділення поліції № 1 Могилів-Подільського РВП сержанта поліції Дністрянського І.В. серії БАД № 919729 від 26.12.2024 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Свій позов обґрунтовує тим, що 26 грудня 2024 року поліцейським СРПП відділення № 1 (Ямпіль) Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Дністрянським І.В. була винесена зазначена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 349 гривень 00 копійок. В постанові зазначено, що 25.12.2024 року о 21 годині 43 хвилини АІД-104 км ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснив перетин суцільної лінії 1.1. «Вузька суцільна лінія» не пов`язаний із об`їздом нерухомої перешкоди, чим порушив вимогу п. 8.5.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Дану постанову вважає незаконною, оскільки він не вчиняв даного правопорушення. Як вбачається із відеозапису з портативного реєстратора 795944 та 798348 поліцейські підходять до даного автомобіля, який стоїть без руху на узбіччі, та на відео видно, що місце водія пусте, в то час як на пасажирському сидінню сидить ОСОБА_1 . Тому відсутні дані, що саме він керував транспортним засобом Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 . Інших матеріалів, які би містили докази його керування даним автомобілем не має. Також просив поновити строк на звернення до суду про скасування постанови, оскільки з 26.12.2024 року по 07.02.2025 року перебував на лікарняному та подати позов до суду не мав можливості. Тому просив скасувати зазначену постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.02.2025 року даний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26 лютого 2025 року позивач усунув недоліки.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2025 року поновлено позивачу строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача Головного управління національної поліції у Вінницькій області Орленка Василя Васильовича до суду надійшов 05.03.2025 року відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю такого. Свій відзив обґрунтовує тим, що 26.12.2024 року на автомобільній дорозі Р08 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, серії БАД № 919729 від 26.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП за перетин вузької суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 не пов`язаний із об`їздом нерухомої перешкоди. Твердження позивача, що він не вчиняв адміністративного правопорушення спростовується наступним. Відповідно до відеозапису, здійсненого на відеореєстратор, який встановлений у службовому транспортному засобі поліцейських, які здійснювали зупинку транспортного засобу Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 , транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , постійно перебував в зоні видимості поліцейських, які його переслідували та неодноразово здійснював перетин вузької суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 не пов`язаний із об`їздом нерухомої перешкоди чи обгоном поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год. Після зупинки даного автомобіля, жодна особа не залишила останнього. Згідно відеозаписів із портативних відеореєстраторів поліцейських № 795944 та № 798348, поліцейські залишили службовий автомобіль відразу після зупинки та направилися до транспортного засобу Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 , в цей час жодна особа не залишала автомобіль, а в транспортному засобі перебував тільки ОСОБА_1 . Дані обставини підтверджуються як наявними відеозаписами так і поведінкою поліцейських в цілому. Крім того, згідно відеозапису здійсненого на портативний відеореєстратор № 795944, 26.12.2024 року о 00 голин 32 хвилин під час складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом та виявив бажання отримати копії адміністративних матеріалів. Сам факт перебування ОСОБА_1 на пасажирському сидінні, тобто залишення останнім місця водія є не що іншим, як спроба уникнення адміністративної відповідальності. Разом з тим при опитуванні ОСОБА_1 співробітниками УГІ ГУНП у Вінницькій області, останній повідомив, що він був один в транспортному засобі та рухався у Тульчинський район з метою вчинення слідчих дій. Таким чином, вказані докази у своїй сукупності підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 та вчинення ним порушень правил ПДР і перетин вузької суцільної лінії дорожньої розмітки1.1, що трапилось 25.12.2024 року. Окрім того, 26.12.2024 року о 01 годині 42 хвилини, як вбачається із відеозапису із портативного відеореєстратора № 795944, ОСОБА_1 було повідомлено, що відносно нього буде винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення ПДР, а саме перетин вузької суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1. та повідомлено, що буде проводитися розгляд справи про адміністративне правопорушення, було роз`яснено його права, на що останній повідомив що права йому зрозумілі, клопотань та заяв не має. ОСОБА_1 було оголошено зміст винесеної постанови, повідомлено особу, яка винесла, зміст вчиненого правопорушення та порядок сплати штрафу та постанова вручена під підпис. Тому вважають, що оскаржувана постанова відповідає законним вимогам у повному обсязі та просить залишити постанову серії БАД № 919729 від 26.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву в повному обсязі та просила задовільнити. Крім того суду пояснила, що оскаржувана постанова є незаконною, не наведено тих доказів, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Так як постанова має виноситися на основі досліджуваних доказів. Фабула постанови та правова кваліфікація має бути доведена на основі доказів, які були відсутні на момент її винесення. Внаслідок чого була винесена незаконна постанова, яку просить скасувати. Зі слів ОСОБА_1 він не був за кермом, хто саме їй не відомо, останній їй не повідомив таку інформацію. При дослідженні доказів, а саме відеозаписів, які були долучені до відзиву представником відповідача на підтвердження законності постанови, представник позивача заявила наступні зауваження:

- при дослідженні відеозапису із портативного відеореєстратора зауважила, що останній не має номеру, разом з тим не видно яка саме машина їде попереду, хто їде за кермом;

- при досліджені відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції № 795944 (файл export-9k496.mp4), зазначила, працівники поліції називають тільки номер машини, а на відео самої машини не видно, разом з тим коли працівники поліції підходять до машини, яка стоїть на обочині і відкрили водійську дверцята, то ОСОБА_1 сидить на передньому пасажирському сидінні. На цьому відео немає зафіксовано, що саме цей автомобіль перетинав суцільну лінію дорожньої розмітки, що ОСОБА_1 керував даним автомобілем.

- при дослідженні відеозапису із нагрудної бодікамери працівника поліції № 795944 (файл export-z1bta.mp4), зазначила, що на даному відео відбувається оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 та 122-2 КУпАП, а в даному судовому провадження проводиться визнання незаконною постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, і відношення даний запис до даної справи, тому вважає, що даний доказ є неналежним та недопустимий;

- при дослідженні запису із нагрудної бодікамери працівника ГІП (0000000_26010436_0009.МР4), зазначила, що дослідження даного відео виходить за межі судового розгляду, оскільки предметом даного судового розгляду є оскарження постанови, предметом якого є перевірки правильності складання оскаржуваної постанови, тому ті пояснення, які дані ОСОБА_1 на даному відео не можуть бути прийняті;

- при дослідженні відеозапису із нагрудної камери працівника поліції №795944 (файл zyoxc), зазначила що інформація із даного ведеозапису та із оскаржуваної постанови вбачається, що зазначено різні години скоєння адміністративного правопорушення;

- при дослідженні відеозапису із нагрудної камери працівника поліції №798348 зазначила, що на даному відеозапису не видно номеру автомобіля, який перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки.

Разом з тим, зазначила, що докази, які надані представником відповідача на обґрунтування свого відзиву не збігаються із назвами тих доказів, які зазначені в оскаржуваній постанові, а саме в останній зазначено, що додаються відеозописи з портативного відереєстратора № 795944, № 798348, інших доказів не зазначено, що додаються. А дані докази не підтверджують вину ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судовому в засіданні підтримав свій відзив та додатково зазначив, що докази, які він надав мають доказове значення, так як відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Твердження представника позивача про те, що деякі відеозаписи не мають доказової бази не відповідають дійсності та не зазначені в оскаржуваній постанові спростовується наступним: відповідно до ст. 283 КУпАП не перебачено, що зазначаються номера портативних відеореєстраторів, крім того портативний відеореєстратор, який кріпиться на лобовому склі автомобіля, не має номера, а в оскаржуваній постанові зазначені докази: відеозаписи з портативного відеореєстратора, а також зазначені номера нагрудних бодікамер працівників поліції, які мають номера 795944 та 798348; щодо неналежного доказу, як стверджує представник позивача на відеозапис із нагрудної бодікамери інспектора, то зазначає наступне, так як в позовні заяві позивач стверджує, що він не був за кермом даного автомобіля, а був пасажиром, то дане відео є доказом спростування даного твердження, так як на ньому останній стверджує, що керував даним автомобілем, один керував, в автомобілі нікого не було, йому стало погано і він втратив орієнтацію та керування автомобілем і тому з`їхав на обочину. Даний відеозапис був долучений як доказ при проведенні службового розслідування. Також однією із підстав на який сторона відповідача опирається як на доказ того, що саме ОСОБА_1 був за кермом даного автомобіля є також те, що він визнав, що їхав сам і на іншому відео, де оформляються протоколи про порушення по ст. 130 ч. 1, 124, 122-2 КУпАП, а також є рішення суду, яким встановлено факт керування саме ОСОБА_1 автомобілем, це рішення Вінницького апеляційного суду від 18.03.2025 року по справ № 153/12/25, яке є доступі в Єдиному реєстрі судових рішень. Постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 130 ч. 1 та 122-2 КУпАП закриті судом першої інстанції за відсутності складу правопорушення. Дані постанови не оскаржувалися, оскільки поліція не має права на оскарження. Відеозапис із портативного відеореєстратора із службового автомобіля є доказом, який зазначений в постанові та на якому видно автомобіль постійно в полі зору, як він рухається по дорозі пересікаючи неодноразово суцільну лінію дорожньої розмітки та в подальшому з`їжджає на обочину. Разом з тим, коли працівники поліції підійшли до машини і відкрили водійське дверцята, то в автомобілі крім ОСОБА_1 нікого не було, хоч він і сидів на передньому пасажирському сидінні, як стверджує представник позивача, що з огляду на це ОСОБА_1 не керував даним автомобілем. Тому вважає, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем доведений, та відеозаписами доведено факт вчинення ним адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перетин суцільної лінії дорожньої розмітки.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 26 грудня 2024 року поліцейським СРПП відділення № 1 (Ямпіль) Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Дністрянським І.В. була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок. В постанові зазначено, що 25.12.2024 року о 21 годині 43 хвилини на автодорозі Р 08-104 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснив перетин суцільної лінії 1.1. «Вузька суцільна лінія» не пов`язаний із об`їздом нерухомої перешкоди, чим порушив вимогу п. 8.5.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та куруючись положенням статті 284 КУпАП постановив: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Правила дорожнього рух України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та регулюють порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки ч. 3 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до п. п. 1.1.-1.5. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань:

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Розмітка 1.1 ПДР, (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД № 919729 від 26.12.2024 року зазначено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Будь-яких заперечень щодо викладених у постанові обставин, в тому числі і щодо факту керування транспортним засобом, ОСОБА_1 ніяким способом не висловлював (не додав додаткових пояснень до вказаної постанови, тощо).

Дослідивши в судовому засіданні відеозаписи, а саме: відеозапис з відеореєстратора, який встановлений у службовому автомобілю поліцейських, які здійснювали зупинку транспортного засобу Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 ; відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських № 795944 та № 798348, встановлено, що службовий автомобіль рухається за автомобілем Renault Daster, державний номерний знак НОМЕР_1 , та подає вимогу водієві про зупинку автомобіля за допомогою увімкненого проблискового маячка та спеціального звукового сигналу. При цьому, на відеозаписі з відеореєстратора, який встановлений у службовому автомобілю поліцейських зафіксовано, як автомобіль Renault Daster рухаючись дорогою неодноразово перетинає вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, при цьому включаючи то правий, то лівий покажчик повороту, при цьому нерухомої перешкоди чи транспортних засобів що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год, на дорозі не вбачаються, та через деякий час автомобіль Renault Daster з`їжджає з дороги у кювет і зупиняється. Працівники поліції після зупинки одразу підходять до автомобіля (даний факт зафіксовано відеозаписами із портативних відеореєстраторів поліцейських № 795944 та № 798348) і, відкривши дверцята з боку водія, встановлюють, що ОСОБА_1 знаходиться на пасажирському сидінні. Весь час до моменту приходу працівників поліції автомобіль знаходився в полі зору портативного відеореєстратора поліцейського, ніхто з нього не виходив, як і нікого, окрім ОСОБА_1 в ньому не знаходилося.

Відтак лише саме перебування ОСОБА_1 на пасажирському сидінні не свідчить про те, що він не керував автомобілем. Із зазначених вище відеозаписів вбачається, що на місці події інших осіб, окрім позивача ОСОБА_1 , які могли б перебувати за кермом транспортного засобу не було, а також останній жодним чином не заперечував факту керування ним транспортним засобом під час тривалої розмови з поліцейськими, погодився на проходження огляду за допомогою алкотестера Драгер та пройшов сам огляд. Тому суд прийшов до висновку, про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що підтверджується зафіксованою на відео інформацією. А сам факт перебування ОСОБА_1 на пасажирському сидінні, тобто залишення останнім місця водія є не що іншим, як спроба уникнення адміністративної відповідальності.

Разом з тим, серед файлів, які відповідач долучив до свого заперечення, є відеозапис, який беззаперечно підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зокрема, це підтверджує зміст розмови поліцейського та ОСОБА_1 : у якому працівники поліції запитують куди ОСОБА_1 їхав, на що останній відповів, що у Тульчин, на питання як він опинився в Ямпільському району, відповів, що об`їжджав погану ділянку дороги, на питання чи був за кермом сам, відповів що так, чи зупиняли працівники поліції, відповів, що не бачив щоб його зупиняли останні, також зазначив, що у нього було фізичне виснаження і він втратив орієнтир, через це здійснив дану дорожньо-транспортну пригоду і з`їхав у кювет, де не було нікого. Неодноразово на запитання працівника поліції про те чи був у автомобілі сам, відповідав, що був сам, керував сам, більше нікого в автомобілі не було.

Факт керування ОСОБА_1 відтверджується і відеозаписом з нагрудної бодікамери працівника поліції № 795944, при оформленні протоколів за вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, с. 124, ст. 122-2, де ОСОБА_1 зазначає, що сам керував автомобілем, але не визнає, що був в стані алкогольного сп`яніння.

Дані відеозаписи суд визнає належними та допустимими доказами того, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля. Так як, позивач в позовній заяві стверджує, а також в судовому засіданні представник позивача стверджувала, що ОСОБА_1 не керував даним автомобілем, а перебував в ньому як пасажир.

Разом з тим інші відеозаписи, а саме: відеозапис з портативного відеореєстратора із службового автомобіля та портативних бодікамер працівників поліцейський №№ 795944 та 798348, які здійснювали зупинку автомобіля в сукупності підтверджують факт перетину автомобілем суцільної лінії дорожньої розмітки. З відеозапису, який міститься на портативному відеореєстраторі з службового автомобіля працівників поліції вбачається, що в постійному полі зору автомобіль, який рухаючись по автодорозі пересікає неодноразово суцільну лінію дорожньої розмітки, виїжджаючи при цьому на смугу зустрічного руху та повертаючись на свою смугу руху, при цьому включаючи неодноразово покажчики то правого то лівого повороту, при цьому нерухомої перешкоди чи транспортних засобів що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год, на дорозі не вбачаються. В подальшому із даного відео видно, що даний автомобіль з`їжджає в кювет і зупиняється, при цьому і зупиняється службовий автомобіль працівників поліції. Далі уже із відео бодікамер видно, що одразу після зупинки службового автомобіля, виходять працівники поліції і відразу підходять до даного автомобіля, відкриваючи передню дверцята автомобіля, де на передньому пасажирському сидінні сидить ОСОБА_1 в автомобілі більше нікого не має, при цьому із відео та із попередньо відео із автомобіля видно, що після зупинки вказаного автомобіля, ніхто із нього не виходив (даний автомобіль був постійно в полі зору камер). Із перегляду зазначених відеозаписів, суд прийшов до висновку, що саме автомобіль Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 (він був в постійному полі зору камери) рухався по автодорозі і здійснив перетин суцільної лінії дорожньої розмітки, при цьому нерухомої перешкоди чи транспортних засобів що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год, на дорозі не вбачаються, і що саме ОСОБА_1 був за кермом даного автомобіля.

Суд опираючись на відеозаписи з портативного відеореєстратора та відеозаписи із портативних бодікамер №№ 795944 та 798348, визнавши їх належними та допустимими доказами та визнає, що самі ці докази слугували для складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 26.12.2024 року за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перетин вузької суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1., не пов`язаної з об`їздом нерухомої перешкоди чи обгоном транспортних засобів що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год, та сам ці докази і зазначені в даній постанові в п. 7.

Проаналізувавши відеозаписи, які наявні в матеріалах справи та які додані до відзиву на позов, та приєднані до матеріалів справи, суд вважає, що вони узгоджуються між собою та з обставинами, які викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 919729 від 26.12.2024 року. Підсумовуючи суд вважає, що саме ОСОБА_1 не дотримався п. 8.5.1 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд, в даному випадку, розцінює оскарження ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 919729 від 26 грудня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, шляхом подання адміністративного позову до суду, як таке, що вчинене ним саме з метою уникнення адміністративної відповідальності.

З відеозапису з місця події також слідує, що ОСОБА_1 жодного разу не заперечив працівникам поліції про те, що він перетинав суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом та не порушував ПДР України, спростовуються вищенаведеними доказами.

В обґрунтування своїх вимог позивач, як при пред`явленні позову до суду, так і в процесі розгляду адміністративної справи не надав суду жодного доказу, які б свідчили про обставини, які б унеможливлювали складання поліцейським оскаржуваної постанови.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП є обґрунтованим, приймаючи оскаржувану постанову відповідач реалізовував свої повноваження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 919729 від 26 грудня 2024 року - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції України у Вінницькій області, юридична адреса: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, код ЄДПРОУ 40108672.

Суддя