Справа № 278/6346/24
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/6346/24

Головуючий у 1-й інстанції: Буткевич М.І.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

08 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Ткачука В.В.,

представника відповідача: Рудницького Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонної застави НОМЕР_2 прикордонної комендатури про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до НОМЕР_1 прикордонної застави НОМЕР_2 прикордонної комендатури про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що постановою заступника начальника НОМЕР_1 прикордонної застави з бойової та спеціальної підготовки НОМЕР_2 прикордонної комендатури ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення серії ЧЦП №062273 від 19.11.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. оскільки, 19.11.2024 о 15 год. 10 хв. на західній околиці населеного пункту Бігунь було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого відсутній військово-облікові документи. Своїми діями порушив вимоги п. 8 положення «Про прикордонний режим» затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.07.1998 року №1147, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за, що передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач жодних переконливих доказів своєї невинуватості як на місці вчинення правопорушення, так і під час судового розгляду не надав. Отже, відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів справ про адміністративні правопорушення, протидію яким відповідно до статті 222-1, пункту 1 частини першої та пункту 16 частини другої статті 255 КУпАП віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України (далі Держприкордонслужба), визначений Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року №898 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року № 1046).

Пунктом 3 розділу ІІ Інструкції визначено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення, серед інших, мають право: начальники відділів прикордонної служби, прикордонних застав та їх перші заступники.

Згідно із пунктом 1 розділу ІV Інструкції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особа, уповноважена її розглядати, зобов`язана дотримуватися вимог статті 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено за вчинення правопорушень, передбачених: статтями 202, 203-1, 204-4 КУпАП не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1147 У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Згідно до п. 9, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Відповідно до ч.1 ст.258 КУпАП, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно пояснень представника позивача Гуменюк Ю.В. заперечував щодо допущеного порушення. А тому, є слушними доводи апелянта, що в даному випадку необхідно було скласти протокол про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що протокол в даному випадку складався. Однак, суд звертає увагу, що він не був долучений до матеріалів справи, відповідних клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило.

Відтак, судова колегія позбавлена можливості перевірити в повному обсязі чи був дотирманий порядок та процедура розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи окрім оскаржуваної постанови не містяться жодних належних та допустимих доказів для підтвердження або спростування вказаних доводів позивача. При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості беззаперечно встановити відсутність у позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.11.2024 серії ЧЦП №062273, винесеної заступником начальника 9 прикордонної застави з бойової та спеціальної підготовки НОМЕР_2 прикордонної комендатури капітаном ОСОБА_3 , якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За встановлених обставин справи саме таким чином і мав діяти суд першої інстанції.

З цих підстав, виходячи із згаданих повноважень, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування спірної постанови з направленням справи на новий розгляд уповноваженим органом.

Новий розгляд справи сприятиме відновленню порушених прав позивача під час попереднього розгляду справи щодо нього. З іншого боку відповідач матиме можливість усунути ті недоліки своїй попередніх дій, які згадувалися судом раніше.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що також має наслідком його скасування.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати прийнявши нову постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Апеляційний суд встановив те, що за подання адміністративного позову позивач сплатив 605,60 грн., а за подання апеляційної скарги 726,72 грн.

Однак, з огляду на те, що адміністративний позов задоволено частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_3 необхідно стягнути 666,16 грн.

Також в апеляційній скарзі позивач просить суд стягнути на його користь 3000 грн витрат на правничу допомогу. З приводу заявленого клопотання, то суд звертає увагу, що до апеляційної скарги не долучено жодних належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу таких як акт виконаних робіт, квитанцію про здійснення оплати тощо.

Колегія суддів вважає, що заявлене позивачем клопотання не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу мотивувальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові ВС від 26.07.2023 р. у справі 160/16902/20.

Відтак, зважаючи на неподання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (детального обсягу, акту ) та їх вартості, що сплачена і доказів сплати витрат на правничу допомогу, відсутні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 березня 2025 року скасувати.

Прийняти нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 19.11.2024 серії ЧЦП №062273, винесену заступником начальника НОМЕР_1 прикордонної застави з бойової та спеціальної підготовки НОМЕР_2 прикордонної комендатури капітаном ОСОБА_3 , якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 202 КУпАП направити до НОМЕР_1 прикордонної застави НОМЕР_2 прикордонної комендатури на новий розгляд.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_3 понесені судові витрати в сумі 666,16 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Ватаманюк Р.В.