Справа № 640/9659/22
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Київ № 640/9659/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 66 о/с від 11.04.2022 в частині звільнення зі служби в поліції молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Київської області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Київської області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 66 о/с від 11.04.2022 до дня фактичного виконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

На виконання положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Ухвалою суду від 17.08.2023 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність у відповідача законних підстав для звільнення позивача з посади.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує на прийнятті оскаржуваних рішень відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області по особовому складу за № 735 о/с від 08.08.2014, ОСОБА_1 з 11.08.2014 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області по особовому складу за № 618 о/с від 07.11.2015 року, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 07.11.2015.

Відповідно до п.п. 9, 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України, який прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування - Наказ № 1 о/с від 07.11.2015.

В подальшому позивач проходив службу на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 66 о/с від 11.04.2022 вирішено звільнити зі служби в поліції молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Київської області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», яким затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, з-поміж іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Правила етичної поведінки поліцейських поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

В силу положень частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського дає суду підстави для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію України» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

З огляду на приписи пунктів 1, 4, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію України», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Законодавство встановлює підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Правову позицію аналогічного змісту викладено в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом частин 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, в тому числі звільнення зі служби в поліції.

Так, під час проведення службового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 05:00 год 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Київській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, до керівництва Головного управління надійшла доповідна записка начальника відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо відсутності на робочому місці без поважних причин з 28.02.2022 по 07.04.2022 молодшого інспектора відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на роботі без поважних причин було складено відповідні акти.

Так, опитаний ОСОБА_2 пояснив, що в період з 23.02.2022 по 25.02.2022 весь особовий склад відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області отримував табельну вогнепальну зброю на постійне носіння до особливого розпорядження, у тому числі і молодший інспектор відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 .

Після отримання зброї старший сержант поліції ОСОБА_1 поїхав додому відпочивати, оскільки був після добового чергування.

28.02.2022 близько 10:00 ОСОБА_1 зателефонував старшому інспекторові відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 та повідомив, що у зв`язку з тимчасовим призупиненням деяких видів транспортного сполучення лише прибув у м. Київ.

У свою чергу ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про необхідність в найкоротші строки прибути до місця дислокації підрозділу, на що останній погодився.

Через деякий час ОСОБА_3 повторно зателефонував ОСОБА_1 та запитав, де він знаходиться та чому досі не з`явився до місця дислокації підрозділу, на що ОСОБА_1 відповів, що знаходиться в резерві полку «АЗОВ», точне місце дислокації якого не відомо і прибувати на місце дислокації підрозділу відмовився.

У телефонному режимі в період з 28.02.2022 по 07.04.2022 від ОСОБА_1 систематично вимагалося прибути на постійне місце дислокації підрозділу та здати табельну вогнепальну зброю, на що останній постійно відповідав обіцянками, однак станом на 07.04.2022 так і не прибув.

Аналогічні за змістом пояснення у ході службового розслідування надали старший інспектор відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , молодший інспектор ВОА ЦЗ ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_5 та молодший інспектор ВОА ЦЗ ГУНП в Київській області капрал поліції Кузло В.А.

Опитати у ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 не представилось за можливе, оскільки останній за місцем дислокації підрозділу був відсутній, а у телефонній розмові повідомив, що прибувати для надання пояснень не буде.

У зв`язку з вказаним було складено відповідний акт.

Відповідно до пункту 11 Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 11.10.2018 № 828, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.11.2018 за №1249/32701, у разі зміни місця або умов проживання поліцейський, за яким закріплено для постійного зберігання і носіння табельну вогнепальну зброю, боєприпаси і спеціальні засоби, зобов`язаний негайно доповісти про це письмовим рапортом керівнику органу (підрозділу) поліції, який надав такий дозвіл, здати зброю і боєприпаси до КЗЗ чергової частини до отримання нового дозволу на право постійного зберігання і носіння табельної вогнепальної зброї та боєприпасів.

Пункт 12 зазначених інструкції, передбачає, що у разі переміщення по службі або переведення до іншого органу (підрозділу) поліції, звільнення зі служби, якщо немає подальшої потреби постійно носити табельну вогнепальну зброю, боєприпаси та Спеціальні засоби, поліцейський зобов`язаний здати табельну вогнепальну зброю і боєприпаси до КЗЗ чергової частини, а спеціальні засоби - відповідальному за озброєння.

Однак, в порушення п. 11 та п. 12 Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, ОСОБА_1 не повідомивши письмовим рапортом керівника, здав табельну вогнепальну зброю до чергової частини ВП № 5 (с. Покровське) Синельниковського РУП ГУНП в Дніпропетровській області 26.04.2022, пояснивши це переходом на службу в ЗСУ, що підтверджується листом УОАЗОР ГУНП в Київській області від 25.05.2023 № 807/109/25.

Таким чином, аналізуючи матеріали службового розслідування, суд дійшов висновку, що інформація викладена у доповідних записках начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушені вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» підтвердилася, а у діях позивача правомірно встановлено порушення службової дисципліни та законодавства України, які виразилися у безпідставному не виході на службу для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам.

У діях молодшого інспектора відділення охорони адмінбудівель ЦЗ ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-УІІІ, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», підпункту 5 пункту 6 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70, які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 28.02.2022 по 07.04.2022 для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам та не здачі до чергової частини отриманої вогнепальної зброї.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) доведено правомірність прийнятого оскаржуваного рішення, прийнятого за наявності встановлених вище судом обставин.

Відповідно, суд не вбачає підстав для задоволення як основної вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення про звільнення позивача, так і похідних від неї вимог по поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.