Справа № 946/9983/24
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/9983/24
Провадження № 2-а/946/27/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Одеській області про скасування постанови Серія ЕНА № 3590010 від 02.12.20024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3590010 від 02.12.20024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою на підставі ч. 2 ст. 126 КУпАП застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн. скасувати, провадження по справі закрити, стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 605,60 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.12.2024 року о 14:41:52 годині він під`їхав на автомобілі «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до зерноскладу, розташованому за селом, по вул. Шкільна в с. Старі Трояни Ізмаїльського району Одеської області, коли до нього під`їхали співробітники поліції Ізмаїльського ГУНП України в Одеській області на службовому автомобілі. Вони вимагали, щоб він надав їм посвідчення водія, не зважаючи на те, що він не керував транспортним засобом. Так як він не був зупинений співробітниками поліції за правопорушення, він відмовився надавати їм своє посвідчення водія. Після чого інспектором Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНГІ в Одеській області лейтенантом поліції Пустовіт В.В було складено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а саме за порушення п.2.1а ПДР та в постанові серія ЕНА №3590010 від 02.12.2024р. зазначено, що він керуючи ТЗ не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Він отримав посвідчення водія у 1995 році, у 2018році оновив його. Вважає, що постанова є протиправною, оскільки відповідачем не були дотримані положення законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення, не пред`явлено належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушення, не досліджувалися та не надавалися для ознайомлення докази, які б підтверджували факт скоєння ним правопорушення, внаслідок чого підлягає скасуванню. Так, інспектором ІРВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Пустовіт В.В. не проінформовано позивача, для чого йому посвідчення водія, з урахуванням того що співробітники транспортний засіб не зупиняли. Підстави, передбачені ч. 1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію України», за наявності яких поліцейські могли зупиняти транспортний засіб, були відсутні, а отже, були відсутні підстави для перевірки документів ОСОБА_1 , передбачені п.2.1. ПДР. Крім того, відповідач склав оскаржувану постанову у своєму патрульному автомобілі, але будь-якого розгляду та підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення даних посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були зачитані права та обов`язки, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Таким чином, відповідач не дав позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, що унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП. Також оскаржувана постанова серії ЕНА №3590010 від 02.12.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.126 КУпАП не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення. Пункт 7 постанови не містить жодного посилання. В оскаржуваній постанові інспектором не зазначено нормативного акта, що передбачає відповідальність за інкриміноване адміністративне правопорушення, фабула постанови містить тільки посилання на пункт 2.1 а, але не зрозуміло, якого саме документу, невідомо чи дійсно вказаний пункт існує та відповідає суті вказаного правопорушення, що знову свідчить про порушення вимог ст.283 КУпАП. До того ж, у фабулі вказаної постанови не в повній мірі зазначене місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме відсутні відомості про область, район, та номер будинку, за яким було вчинено правопорушення, що знову свідчить про чергові порушення з боку відповідача. Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №590010 від 02.12.2024 року за ч.2 ст.126 КУпАП, ОСОБА_1 керував автомобілем не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, в той час, як ч.2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за «керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом». В свою чергу, ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за «керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила посвідчення водія відповідної категорії». Об`єктивна сторона ч.2 ст.126 КУпАП, за якою кваліфіковані дії позивача, встановлює відповідальність виключно за «керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом», що не є тотожним поняттю «керування автомобілем не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом», тобто інспектором не вірно було кваліфіковано об`єктивну сторону правопорушення, а зміст фабули постанови серії ЕАН № 3590010 від 02.12.2024 підлягає під диспозицію ч. 1 ст. 126 КУпАП. В зв`язку з чим, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою судді від 17 грудня 2024 року відкрито спрощене провадження.

Згідно відзиву Головного Управління національної поліції в Одеській області від 18.02.2025 року, відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на те, що, як вбачається із долученого до постанови про адміністративне правопорушення відеозапису події, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. В ході з`ясування обставин, працівники поліції встановили відсутність у гр. ОСОБА_1 посвідчення водія. Зокрема, з метою встановлення факту наявності чи відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія, працівником поліції був здійснений відповідний пошук у базі Інформаційного порталу Національної поліції (ІПНП). Так, перевіркою встановлено відсутність інформації про посвідчення водія у базі ІПНП. З огляду на що, у працівника поліції були достатні підстави вважати, що водій: - не отримував посвідчення взагалі; - позбавлений права керування транспортними засобами. Таким чином, відсутність інформації про посвідчення водія у базі ІПНП є об`єктивною підставою для висновку про можливу відсутність такого документа у водія. У зв`язку з чим, поліцейським під час прийняття постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, постанова прийнята з дотриманням положень діючого законодавства України. Обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, відсутність будь-яких інших аргументованих доказів незаконності дій відповідача при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, можливо прийти до висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3590010 від 02.12.2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому вважають, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову, ГУНП в Одеській області жодним чином не порушено прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте його представник надав суду заяву, якою просив справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.12.20024 року інспектором Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Пустовіт В.В. відносно ОСОБА_1 була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3590010 від 02.12.20024 року, якою на підставі ч. 2 ст.126 КУпАП застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

З вищезазначеної постанови серії ЕНА №3590010 від 02.12.20024 року вбачається, що 02.12.2024 року о 14:41:52 год. в с. Старі Трояни по вул. Шкільна водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пред`явив посвідчення водія на право керування відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Згідно з ч 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 Правил дорожнього руху України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1.а Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.п. «а» пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1., а саме: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Вказані норми визначають безумовний обов`язок водія при керуванні транспортним засобом мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», якою передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до пункту 1.3 та 1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно частини 1 статті 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

А згідно частини 2 статті 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №760/20247/16 зазначено, що виходячи із комплексу норм права, а саме ч.2 ст.19 Конституції України, п.п. 8 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ч.5 ст.14 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.3, п. 2.1 та п. 2.4 Правил дорожнього руху, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб.

Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач керував автомобілем та не пред`явив посвідчення водія на право керування відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, до оскаржуваної постанови поліцейським не додано жодних доказів того, що ОСОБА_1 є особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тобто не надано доказів того, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, чи отримане ним посвідчення водія не містить відповідної категорії, що дає право керувати відповідним транспортним засобом, що виключає наявність в його діях складу саме адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Якщо особа керувала транспортним засобом без посвідчення водія, яке вона має, але не мала при собі або не пред`явила поліцейському, то дії такої особи підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, дії ОСОБА_1 , які описані в постанові, було кваліфіковано по ч.2 ст. 126 КУпАП, що є в даному випадку підставою для скасування постанови про накладення стягнення.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, вказаним вище спростовується факт порушення позивачем саме ч.2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018р. у справі № 760/2846/17.

Проте, відповідачем в даному випадку не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосудця, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення; з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, на вирішення спірних правовідносин не впливають, не мають значення для правильного вирішення спору, а тому судом до уваги не приймаються.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Одеській області про скасування постанови Серія ЕНА № 3590010 від 02.12.20024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) про скасування постанови Серія ЕНА № 3590010 від 02.12.20024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3590010 від 02.12.2024 року, винесену інспектором Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Пустовіт Володимиром Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП за постановою серії ЕНА №3590010 від 02.12.2024 року - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.С.Адамов