Справа № 420/4619/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/4619/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

29.04.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №1009 від 01.12.2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надати ОСОБА_4 дозвіл на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до міграційної служби із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

До заяви додав повний та належний пакет документів, які є достовірними і підтверджують правовірність його вимог та необґрунтованість і безпідставність висновків органу міграційної служби про відмову у наданні дозволу на імміграцію згідно із пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №1009 від 01.12.2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 .

Зобов`язав Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,6 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУДМС не відповідає критерію обґрунтованості, адже компетентним органом не здійснено повну та всебічну перевірку законності вимог заявника про надання дозволу на імміграцію в Україну.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що справжність поданих заявником документів та їх відповідність законодавству не була підтверджена під час перевірки підстав щодо надання дозволу на імміграцію. Таким чином, під час прийняття рішення ГУДМС діяло правомірно, у межах своїх повноважень та обґрунтовано.

У відзиві ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, позивач зазначає, що на розгляд органу міграційної служби подано повний та належним чином засвідчений перелік документів, що підтверджували законність вимог заявника. Рішення ГУДМС не містить висновків про те, що подані документи є неправдивими чи підробленими.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Латвії, документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні від 02.09.2022 № НОМЕР_1 (підстава видачі 04/10 - провадження культурної, освітньої, наукової, спортивної, волонтерської діяльності (Постанова від 25.04.2018 р. №322)).

Згідно Довідки від 27.01.2023 №2701/2, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється членом ГО «Відкрита Країна».

30.01.2023 позивач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україні на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме у зв`язку із народженням діда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України та наявністю права на набуття громадянства України за територіальним походженням.

До заяви позивач, серед інших документів, додав оригінал та засвідчену копію Посвідки (Свідоцтва) №154, виданої Семенівським районним бюро ЗАЦС Полтавської області в підтвердження того, що в книзі актів громадянського стану за 1939 року за №53 наявний запис про те, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (згідно акту про народження).

Керуючись вимогами пункту 14 Порядку №1983, ГУДМС надіслало до органів МВС, Національної поліції, СБУ та Держприкордонслужби запити з проханням повідомити стосовно відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію громадянину Латвії ОСОБА_4 .

У межах відповідної компетенції у відповідях на запити органи Держприкордонслужби, Національної поліції, МВС повідомили ГУДМС про відсутність відповідної інформації.

У відповіді на запит УСБУ у листі від 19.06.2023 №25/1/3/4061 повідомило ГУДМС про наявність заперечень стосовно надання дозволу на імміграцію громадянину Латвії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . УСБУ вказало на неможливість встановлення мети перебування вказаного громадянина на території України, неможливість проведення з громадянином контррозвідувального опитування, а також про надання громадянином свідомо неправдивих відомостей анкетних даних.

Також, листом від 30.10.2023 за №5100.5.3-12920/51.1-23 ГУДМСУ звернулось до керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням посприяти у проведенні перевірки та підтвердити або спростувати факт народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , м. Семенівка Полтавської області.

Листом від 31.10.2023 за №46735-5-23/09.4-39 орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомив ГУДМС про те, що в архівах Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по смт. Семенівка Семенівського (на теперішній час - Кременчуцького) району Полтавської області не виявлено.

Перевірка проведена по поновлених актових записах про народження період з 1947 року по теперішній час та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Книги державної реєстрації актів про народження за 1919 рік по зазначеному населеному пункту не збереглися.

Додатково повідомлено про відсутність поновленого актового запису про народження №154 від 17.03.1939 стосовно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , по Семенівському (на теперішній час - Кременчуцькому) районі Полтавської області.

У зв`язку з вищевикладеним, підтвердити факт та законність видачі посвідки про народження ОСОБА_5 не вбачається можливим.

01.12.2023 ГУДМС в Одеській області складено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Латвії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки справжність наданого заявником в якості підстави документу не підтверджується.

Рішенням ГУДМС в Одеській області від 01.12.2023 №1009, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію», відмовлено ОСОБА_4 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Не погоджуючись з рішенням органу міграційної служби, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

За правилами частини 1 статті 4 Закону України від 07.06.2001 року №2491-III (в редакції, яка діяла на ас спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 4 Закону України від 07.06.2001 року №2491-III (в редакції, яка діяла на ас спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Статтею 9 Закону України від 07.06.2001 року №2491-III (в редакції, яка діяла на ас спірних правовідносин) передбачено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються, у тому числі, для осіб, зазначених у пункті 3 частини 3 статті 4 цього Закону, - документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно пункту 28 Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України»» від 27.03.2001

року № 215/2001 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У пункті 44 Указу №215/2001 предбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Слід враховувати, що відповідно до пункту 12 Порядку №1983 територіальні органи та територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

у разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одержуються в установленому законодавством порядку;

у разі необхідності підтвердження інших відомостей про заявника або дійсності поданих ним документів надсилаються запити засобами поштового зв`язку або за наявності технічної можливості в електронній формі (в електронній формі через систему електронного документообігу з накладенням кваліфікованого електронного підпису) відповідним державним органам (в тому числі іноземних держав) або їх структурним підрозділам;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або територіальним підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно пункту 14 Порядку №1983 територіальні органи і територіальні підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів враховує, що звернення позивача до органу міграційної служби із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну ґрунтується на положеннях пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», тобто як особи, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Вказані вимоги позивач підтверджував, серед іншого, Посвідкою (Свідоцтвом) №154, виданою Семенівським районним бюро ЗАЦС Полтавської області в підтвердження того, що в книзі актів громадянського стану за 1939 року за №53 наявний запис про те, що дід позивача - ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (згідно акту про народження).

Під час перевірки поданих матеріалів достовірність та законність видачі вказаної Посвідки (Свідоцтва) не підтвердилась, з огляду на відсутність відповідного актового запису за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Колегія суддів враховує те, що компетенція органу міграційної служби у спірному питанні про надання дозволу на імміграцію обмежується лише перевіркою правових підстав звернення, повноти та дійсності поданих на розгляд матеріалів. Однак, відповідач не уповноважений підтверджувати чи спростовувати певні факти, у тому числі, події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою.

Також, як свідчать дійсні обставини справи, у розпорядженні органу міграційної служби на момент розгляду заяви була наявна інформації органу УСБУ, а саме заперечення стосовно надання позивачеві дозволу на імміграцію. При цьому, орган УСБУ вказав на неможливість встановлення мети перебування позивача на території України, неможливість проведення з громадянином контррозвідувального опитування, а також зазначив про надання громадянином свідомо неправдивих відомостей анкетних даних.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи або документи, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися.

Враховуючи викладене, оскільки наявність підстав для отримання позивачем дозволу на імміграцію не підтверджується, колегія суддів вважає рішення відповідача правомірним і обґрунтованим та підстав для скасування оспорюваного рішення не вбачає.

З огляду на те, висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв