Справа № 308/20445/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

08 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 308/20445/24 пров. № А/857/8923/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Ільчишин Н. В.
суддів -Коваля Р. Й.
Кухтея Р. В.
перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року у справі № 308/20445/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №1 від 12.12.2024, винесену заступником начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Міца О.І. про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25 500,00 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 6 ст. 96 КУпАП закрити.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року задоволено повністю позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю про визнання протиправною та скасування постанови. Скасовано постанову за №1 від 12 грудня 2024 року, винесену заступником начальника управління державного архітектурно будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради Міца О.І. про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 96 КУпАП, та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500,00 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.96 КУпАП закрито.

Не погодившись із прийнятим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції стосується ОСОБА_1 , оскільки підставою перевірки було звернення ОСОБА_1 (власниці квартири АДРЕСА_1 ) якій спричинено шкоду внаслідок таких несанкціонованих будівельних робіт ОСОБА_2 , а тому вказані обставини свідчать про те, що суд вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду 14.03.2025 витребувано з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області матеріали справи № 308/20445/24.

01.04.2025 матеріали справи № 308/20445/24 надійшли до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду 04.04.2025 визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю від 12.03.2025. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року у справі № 308/20445/24 - залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом подання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Представник ОСОБА_2 подав до апеляційного суду клопотання про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки апелянтом не доведено порушення її прав.

Представник ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання в якому викладені заперечення щодо клопотання ОСОБА_2 , яке просить залишити без розгляду, також просить відкрити провадження у справі та врахувати пояснення в ході ухвалення процесуальних (судових) рішень по апеляційному провадженні.

Перевіривши матеріали справи та подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Восьмий апеляційний адміністративний суд приходить до висновку, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішував, а відтак наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

За змістом пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (частина 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції .

Згідно частини 1 статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, частина 1 статті 293 КАС України визначає коло осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, положення КАС України передбачають необхідність з`ясування апеляційним судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено окружним/місцевим судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним рішенням.

Водночас, така перевірка відбувається як до відкриття апеляційного провадження у справі, так і після.

Аналогічний підхід до правозастосування наведений в постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №826/14301/16.

Виходячи з положень наведеної вище норми процесуального права, необхідною умовою, за наявності якої особа, що не брала участі у справи, така особа набуває права апеляційного оскарження судового, є вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Проте, на відміну від частини 1 статті 5 КАС України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду, у тому числі, із суб`єктивним критерієм, правила частини 1 статті 293 КАС України забезпечують дотримання принципу юридичної визначеності та сталості судового рішення, гарантуючи особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи.

У судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17 та від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 23.11.2020 у справі № 826/3508/17 судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи. Тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Отже, для вирішення питання про порушення прав чи інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у цієї особи нові права чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Колегія суддів звертає увагу, що перевірка права особи на звернення до суду з апеляційною скаргою передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується (розгляду по суті).

Встановлення обставин, що свідчать про відсутність підстав для апеляційного оскарження, а отже і права на звернення до суду з апеляційною скаргою, є перешкодою для розгляду скарги по суті. Законність судового рішення може бути перевірено за скаргою належної особи.

Такий підхід повністю узгоджується з принципом верховенства права та такою його складовою як правова визначеність. Безпідставний перегляд призводить до порушення принципу правової визначеності.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 20.02.2019 у справі № 817/689/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17, від 22.01.2020 у справі № 542/166/18 норми статей процесуальних кодексів щодо права на апеляційне оскарження судових рішень (стаття 254 Господарського процесуального кодексу України, ст. 352 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України) визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Колегія суддів аналізуючи матеріали справи дійшла висновку, що ОСОБА_1 не є учасником цієї справи (стороною або третьою особою), тому набуває право оскаржити судові рішення лише у тому випадку, якщо суд своїм рішенням вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у зв`язку із прийняттям рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року в справі № 308/20445/24 у апелянта ОСОБА_1 не виникли будь-які нові права, на неї не покладено нові обов`язки, не змінено її наявних прав та/або обов`язків, так само і не позбавлено її певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини у цій справі виникли між ОСОБА_2 та Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо прийняття постанови №1 від 12.12.2024, яка винесена заступником начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Міца О.І. про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в сумі 25 500,00 грн.

Обґрунтування скаржника зводяться до незгоди із встановленими судом фактичними обставинами справи, але при цьому жодним чином не свідчать про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Суд вважає, що особа, набуваючи статусу апелянта у справі, до участі у якій не була залучена, повинна мати не лише певний обсяг прав, свобод та інтересів, що можуть бути порушені тим чи іншим способом при прийняті судового рішення, а відповідне питання (стосовно прав, свобод та інтересів цих осіб) вже має бути безпосередньо вирішено у судовому рішенні. Право на апеляційне оскарження спрямоване на реалізацію права на перегляд судового рішення в суді апеляційної інстанції з метою справедливого вирішення судом спорів з щодо захисту порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою оскарження рішення суду першої інстанції є доведеність апелянтом порушених його прав та інтересів таким рішенням.

Саме на апелянта покладається обов`язок доведення наявності факту впливу на його існуючі права предмету спірних правовідносин.

Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірні пункти рішення начебто впливає на його правове становище. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Як наслідок, апеляційному оскарженню підлягають виключно ті судові рішення, які мають безпосередній та прямий вплив на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта.

Враховуючи викладене вище, а також те, що в межах спірних правовідносин рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків вичерпного кола осіб, проте не стосується прав та обов`язків скаржника, колегія судді вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Так, Верховний Суд у постановах від 16.05.2023 у справі №320/2356/19 та від 24.05.2023 у справі №813/2255/17 дійшов висновку, що вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, суд апеляційної інстанції насамперед повинен перевірити доводи апеляційної скарги про те, що судом прийнято рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи і, в разі непідтвердження таких підстав апеляційного оскарження, відмовити у відкритті апеляційного провадження саме з таких підстав.

Крім того, у судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.06.2008 у справі №2/164-35/246, судове рішення, що оскаржується особою, незалученої до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відтак на переконання колегії суддів, процесуальним наслідком непідтвердження обставини того, що суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулася з апеляційною скаргою є відмова у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою такої особи.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 19.09.2023 у справі №813/627/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 є особою, яка не брала участі у справі, нею не доведено того, що Ужгородським міськрайонним суду Закарпатської області у справі № 308/20445/24 вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а тому слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 293, 299, 300, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року у справі № 308/20445/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Н. В. Ільчишин
судді Р. Й. Коваль
Р. В. Кухтей