Справа № 640/22703/19
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо несвоєчасного повідомлення про зміну істотних умов праці, не пропонування іншої роботи, не доведення переліку вакантних посад та зобов`язання запропонувати посаду в новому штатному розписі з такими ж функціональними обов`язками.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Генерального прокурора від 17.09.2019 №54шц, який в супереч ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не був оприлюднений на офіційному веб-сайті, ліквідовано в структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Департамент підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах у якому ОСОБА_1 працював на посаді прокурора організаційно-методичного відділу. Цим ж наказом у структурі Генеральної прокуратури України утворений новий Департамент представництва інтересів держави в суді у складі: управління організації представництва (відділ забезпечення позовної діяльності, відділ забезпечення виконання судових рішень, відділ забезпечення діяльності у сфері протидії корупції); управління організації участі прокурорів в суді (відділ представництва інтересів держави, відділ представництва інтересів органів прокуратури), а також утворене нове управління підтримання публічного обвинувачення в суді (відділ забезпечення підтримання публічного обвинувачення, відділ організації підтримання публічного обвинувачення). До новоутворених Департаменту та Управління призначено 122 особи. ОСОБА_1 03.10.2019 ознайомлено з наведеним наказом та списком працівників попереднього Департаменту, посади яких ліквідовані, серед яких і посада, на якій він перебував. При цьому, в порушення ст. 49-2 КЗпП України, в новоутворених структурах вакантних посад ОСОБА_1 не запропоновано. Оскільки наказ від 17.09.2019 №54шц істотно змінює істотні умови праці, то дії Генеральної прокуратури про несвоєчасне повідомлення ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці та бездіяльність щодо пропозиції іншої роботи і доведення переліку вакантних посад є протиправними.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву. У відзиві відповідач виклав свої аргументи на заперечення позовних вимог згідно з якими процедура вивільнення відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.09.2019 №54шц стосовно ОСОБА_1 не розпочиналася, він продовжував перебувати на посаді прокурора Генеральної прокуратури України і повідомлення про вивільнення відповідно до КЗпП України не готувалося та йому не вручалося, що вказує на відсутність порушення ст. 49-2 КЗпП України. Крім того, наказ Генерального прокурора від 17.09.2019 №54шц не має юридичної сили, оскільки у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX), який набрав чинності 25.09.2019 року, всі прокурори Генеральної прокуратури України були поставлені в рівні умови, а їх подальше призначення на посади відбувалося виключно у разі успішного проходження ними атестації. ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора організаційно-методичного відділу Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України наказом Генерального прокурора від 14.11.2019 №1489ц, після неуспішного проходження атестації. Відповідно до наказу Генерального прокурора від 23.12.2019 №351 з 02.01.2020 розпочав роботу Офіс Генерального прокурора. Згідно з п.п. 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом (25.09.2019) займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Таким чином позивач не міг бути поновлений в Офісі Генерального прокурора без успішного проходження атестації, оскільки це суперечило б вимогам закону.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 підкреслив, що ознайомлення його з наказом від 17.09.2019 №54шц та списком працівників посади яких ліквідовано засвідчує початок процедури його вивільнення з посади. В новоутворені структурні підрозділи Генеральної прокуратури України призначалися керівництвом на власний розсуд прокурори, які як і він перебували в резерві після ліквідації Департаменту. Оскільки в Законі України «Про прокуратуру» не передбачені гарантії у разі ліквідації посад, то застосовуються норми ст.42 КЗпП України, що в свою чергу зобов`язує роботодавця зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, посади яких ліквідуються і за підсумками визначити осіб, що мають переважне право на залишенні на роботі. Однак, такі вимоги закону не були дотримані.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Позивач працював в органах прокуратури України з липня 2021 року. В березні 2014 року, у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим, переведений до Генеральної прокуратури України, де з жовтня 2015 року перебував на посаді прокурора організаційно-методичного відділу Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах.
Наказом Генерального прокурора від 17 вересня 2019 року за № 54-шц ліквідовано у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Департамент підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах, а його загальну штатну чисельність 143 одиниці зараховано до резерву Генеральної прокуратури України.
Цим же наказом утворено у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Департамент представництва інтересів держави в суді у складі таких підрозділів: управління організації представництва, яке включало відділ забезпечення позовної діяльності, відділ забезпечення виконання судових рішень, відділ забезпечення діяльності у сфері протидії корупції; управління організації участі прокурора в суді, яке включало відділ представництва інтересів держави, відділ представництва інтересів органів прокуратури. Крім цього, утворено у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Управління підтримання публічного обвинувачення в суді, яке включало відділ забезпечення підтримання публічного обвинувачення та відділ організації підтримання публічного обвинувачення.
За штатним розписом, затвердженим згаданим вище наказом №54шц, в Департаменті представництва інтересів держави в суді та Управлінні підтримання публічного обвинувачення в суді (далі - Департамент та Управління відповідно) передбачено, зокрема 91 посаду прокурора відділу.
З наказом №54шц від 17.09.2019 та списком працівників Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах, посади яких ліквідовано, позивача ознайомлено 03 жовтня 2019 року. З того моменту позивачу стало відомо про ліквідацію посади, яку він займав станом на 17.09.2019.
Позивач, вважаючи протиправними дії Генеральної прокуратури щодо несвоєчасного повідомлення про зміну істотних умов праці та бездіяльність щодо пропозиції іншої роботи і доведення переліку вакантних посад, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
В ст. 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч.1, 2, 6 статті 43 Конституції України).
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (зі змінами) (далі Закон №1697-VII).
Законом України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-IX) внесено зміни до цілої низки нормативно-правових актів у тому числі до Закону України «Про прокуратуру».
Внаслідок таких законодавчих змін (до ст.7 Закону №1697-VII) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Згідно з п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221, письмова заява про переведення на посаду прокурора подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто (п. 10 роз. І Порядку №221).
Матеріалами справи підтверджується, що вказані вимоги позивачем дотримано, як прокурором організаційно-методичного відділу Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України протягом встановленого строку і за визначеною формою подано заяву, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів.
В пункті 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ зазначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію або у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.
Вказані норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягали безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.
Позивач за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора не набрав прохідного балу для його успішного складання. У зв`язку із цим першою кадровою комісією 29.10.2019 прийнято рішення №30 про неуспішне проходження атестації.
Відповідно до вимог пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ наказом Генерального прокурора від 14.11.2019 №1489ц позивача звільнено з посади прокурора організаційно-методичного відділу Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 18.11.2019.
Суд наголошує, що процедура атестації була запроваджена п. 7 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та є обов`язковою умовою призначення прокурора та слідчого органів прокуратури до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.
Генеральна прокуратура України, регіональні та місцеві прокуратури згідно з Законом припиняють свою діяльність, а тому обов`язковою умовою для призначення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур є успішне проходження ними атестації та надання їх згоди на призначення.
Оскільки звільнення позивача з Генеральної прокуратури відбулося на виконання Закону №113-IX, то на переконання суду твердження позивача про початок процедури його звільнення з моменту ліквідації підрозділу є безпідставними.
З приводу тверджень позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норми законодавства про працю, суд зазначає таке.
Законом №113-IX внесено зміни до ст.ст. 32, 40 Кодексу законів про працю. Так, згідно з ч. 5 ст. 32 КЗпП переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. У свою чергу в ч. 5 ст. 40 КЗпП зазначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст.ст. 42, 42-1, ч.ч. 1 - 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
За приписами ч. 5 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Таким чином, норми Закону України «Про прокуратуру» та Закону, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова від 07.03.2018 у справі №807/211/17), згідно з якою під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
За таких обставин аргументи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм законодавства про працю, суд вважає безпідставними, оскільки питання, пов`язані з проходженням прокурорами публічної служби, врегульовані спеціальними законодавчими актами.
Крім того, позивач вважає, що не оприлюднення на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України наказу Генерального прокурора від 17.09.2019 №54шц про ліквідацію у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах, є порушенням положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла станом на 17.09.2019, та ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (зі змінами) (далі Закон №2939-VI).
Однак, посилання позивача на ст. 7 Закону №2939-VI є помилковим, оскільки вказана норма визначає, яка саме інформація є конфіденційною, а також порядок її поширення і ніяким чином не регламентує оприлюднення публічної інформації її розпорядниками.
Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону від 28.08.2018, усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України з додержанням вимог режиму таємності.
Також відповідно до ст. 15 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати серед іншої інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо). Зазначена інформація підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.
Отже, структура і штатна чисельність апарату є публічною інформацією про організаційну структуру і підлягає оприлюдненню в порядку, визначеному Законом №2939-VI. Підставою оновлення такої інформації є зміни організаційної структури (створення нових підрозділів, скорочення, реорганізація), штатного розпису та оприлюднення відповідних наказів про внесення змін у структуру і штатну чисельність, про внесення змін у штатний розклад тощо.
На виконання зазначених вимог закону структура Генеральної прокуратури України, яка затверджена наказом Генерального прокурора від 17.09.2019 №54шц, була 18.09.2019 опублікована на веб-сайті Генеральної прокуратури України.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
В статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дії у спірних правовідносинах з позивачем.
Аргументи позивача про протиправність дій та бездіяльності, наведені у позові, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наведеними вище нормами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
В підсумку, суд дійшов висновку, що дії відповідача відповідають визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах.
Підсумовуючи все наведене вище, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, не підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.