Справа № 260/4439/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 рокум. Ужгород№ 260/4439/24

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Іванчулинця Д.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Жупана Артура Юрійовича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 2), яким просить суд:

1) прийняти позовну заяву до розгляду;

2) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.05.2024 №99;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу періоди його роботи: - з 21.11.1985 по 14.05.1986 р. у «Совхозі ім.Дзержинського»; - з 16.08.1988 по 31.12.2003 р. у «Совхозі ім.Дзержинського», й призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати набуття права на таку з 25.04.2024 року;

4) стягнути солідарно з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 968,97 грн. Сплаченого судового збору;

5) розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності необхідного страхового стажу, через безпідставне незарахування до його страхового стажу періодів роботи у «Совхозі ім.Дзержинського» з 21.11.1985 по 14.05.1986 р. та з 16.08.1988 по 31.12.2003 р.. Вищевказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

На виконання вимог ухвали суду Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надало суду матеріали відмовної пенсійної справи, а також письмовий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається наступне.

ОСОБА_1 13 травня 2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області. За принципом екстериторіальності вказана заява позивача від 13 травня 2024 року розглядалася структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Однак, управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного Фонду в Хмельницькій області (структурний підрозділ, що розглядав заяву за принципом екстериторіальності), позивачу Рішенням №99 від 17 травня 2024 року було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж роботи становить 4 роки 1 місяць 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії по інвалідності після досягнення віку 56 років за наявності страхового стажу не менше 14 років.

В результаті розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- з 21.11.1985 по 1986 згідно довідки від 10.05.2024 № 07-04/420, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи;

- з 16.08.1988 по 31.12.2003 згідно довідки від 10.05.2024 № 07-04/420, оскільки відсутній наказ на звільнення.

Також до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що дата прийому на роботу під записом № 1 - 21.11.1985 року, а дата заповнення трудової книжки 20.07.1988 року, що суперечить порядку ведення трудових книжок згідно Інструкції № 162 та Інструкції № 58.

Так, запис № 2 в трудовій книжці НОМЕР_2 про звільнення підтверджується відбитком печатки підприємства, назва якого відмінна від назви «Совхоз им Дзержинского» зазначеної перед записом №1 про прийом на роботу. Також запис без номера про звільнення з роботи 6.06.2004 не завірений відбитком печатки, та виконаний з порушенням пункту 2.4. Інструкції № 58.

Спеціалістами Головного управління 04.06.2024 року було проведено зустрічну перевірку архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації всіх періодів роботи, згідно довідок №07-04/420 від 10.05.2024 року, №07-04/421 від 10.05.2024 року, №07-04/422 від 10.05.2024 року, оскільки містились розбіжності між записами трудової книжки (заповненої з порушеннями Інструкції № 162 та Інструкції № 58) та даними уточнюючих довідок в частині періодів роботи.

Перевіркою (акт перевірки наявний в електронній пенсійній справі) встановлено, що видана довідка від 10.05.2024 року № 07-04/421 за період з 01.01.1986 року по 31.12.1994 року не містить розбіжність, а довідка від 10.05.2024 року № 07-04/422 містить розбіжність з первинними бухгалтерськими документами на ОСОБА_1 .

За результатами перевірки архівним відділом Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області видано нову довідку від 06.06.2024 за період 3 01.01.1995 по 31.12.2000.

В Архівній довідці від 10.05.2024 № 07-04/420 зазначено, що підтвердити звільнення у 2004 році немає можливості через те, що у переглянутих наказах з кадрових питань (особового складу), за вказаний період, відсутні відомості щодо ОСОБА_1 , 1968 року народження. Відповідно до книг нарахування заробітної плати робітникам радгоспу позивач значиться по листопад 2000 року. Отже підтвердження, що позивач працював з 01 грудня 2000 до 06 червня 2004 (дата звільнення, яка зазначена в трудовій книжці позивача, та не завірена відбитком печатки підприємства) немає.

Отже, через відсутність належних документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було правомірно прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до доданих документів до заяви від 13.05.2024 року. У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити позивачеві в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи з 25 квітня 2024 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 705806 (а.с.12).

Позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ у Закарпатській області від 13 травня 2024 року щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України № 1058-IV (а.с.15). За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої ОСОБА_1 заяви, визначене ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яким було прийнято рішення від 17 травня 2024 року № 99 про відмову в призначенні йому пенсії (а.с.14).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, вказавши, що страховий стаж позивача становить 4 роки 1 місяць 20 днів. Додатково зазначено, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: - з 21.11.1985 по 1986 згідно довідки від 10.05.2024 № 07-04/420, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи; - з 16.08.1988 по 31.12.2003 згідно довідки від 10.05.2024 № 07-04/420, оскільки відсутній наказ на звільнення.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1058-IV.

Закон України № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до абзацу 28 частини першої статті 32 Закону № 1058-ІV, особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (абзац перший частина перша статті 26 Закону№ 1058-ІV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За статтею 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17 травня 2024 року № 99 про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності за відсутності необхідного страхового стажу.

Так статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 р. № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).

Як слідує з записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 в якій зроблено записи щодо періодів його роботи: - з 21.11.1985 по 14.05.1986 р. у «Совхозі им.Дзержинського»; - з 16.08.1988 по 31.12.2003 р. у «Совхозі им.Дзержинського».

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Крім того необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже вищевказані періоди роботи підлягають зарахуванню в повному обсязі.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

Також суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з вимогами частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

За приписами пункту 2 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Як вже було зазначено судом вище, інвалідність позивачу встановлена 25 квітня 2024 року, а із заявою про призначення пенсії він звернувся 13 травня 2024 року.

Разом з тим як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію з 25 квітня 2024 року (з дня встановлення інвалідності,).

Суд погоджується з позивачем, що право на призначення пенсії у нього виникло саме з дня встановлення інвалідності.

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачеві пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим визначаючись щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до матеріалів справи заява позивача про призначення пенсії від 13 травня 2024 року була розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Хмельницькій області і оспорюване рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву та призначити пенсію по інвалідності позивачу.

При цьому суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення».

Так відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відтак для належного судового захисту та відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17 травня 2024 року № 99 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.11.1985 р. по 14.05.1986 р. у «Совхозі ім. Дзержинського» та з 16.08.1988 р. по 31.12.2003 р. у «Совхозі ім. Дзержинського», згідно записів трудової книжки; зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності 25 квітня 2024 року; у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Закарпатській області - відмовити.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своїх дій та рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 968,97 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17 травня 2024 року за № 99 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: - з 21.11.1985 р. по 14.05.1986 р. у «Совхозі ім. Дзержинського»; - з 16.08.1988 р. по 31.12.2003 р. у «Совхозі ім. Дзержинського».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25 квітня 2024 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,97 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто сім копійок).

6. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець