Справа № 240/29490/22
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/29490/22

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємство "-Інтертранс-" до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

Приватне підприємство "-Інтертранс-" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №332088 та №332089 від 12.09.2022 про застосування адміністративно господарських штрафів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", не враховано що він здійснював міжнародні перевезення, а стаття 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" поширюється виключно на внутрішні перевезення. Щодо постанови №332089 від 12.09.2022 зазначає, що абз. 6 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, а стаття 53 Закону не поширюється на нерегулярні міжнародні пасажирські перевезення, оскільки пріоритет над нею мають норми міжнародної Угоди «INTERBUS», яка передбачає, що такий вид перевезень не потребує будь-яких дозвільних документів, крім тих, що передбачені самою Угодою, а саме шляхового листа.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Державна служба України з безпеки на транспорті подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог № 2344-ІІІ слугувала відсутність чинного на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, який повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам. Вказує, що За інформацією та документами, які були надані під час перевірки, не можливо зробити висновок про те, що здійснювались саме лібералізовані нерегулярні перевезення, передбачені статтею 6 Угоди про міжнародні нерегулярні перевезення пасажирів автобусами. Відповідач наполягає, що доводи та твердження позивача не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства України, а відтак не підлягають скасуванню.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті відзив на позовну заяву не наддав.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

13.07.2022 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області відповідно до направлення від 11.07.2022 № 019/В на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Так, за адресою вул. Старосінна, 6, м. Одеса (автостанція «Привокзальна») о 10 год. 23 хв. здійснено перевірку транспортного засобу NEOPLAN державний номерний знак НОМЕР_1 .

За наслідками перевірки складено акт №329426 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Акт №329426 встановлено, під час перевірки виявлено порушення ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», ст. 60 ЗУ «про автомобільний транспорт» під час перевезення пасажирів за маршрутом «ОдесаБургас»(нерегулярні перевезення) перевізник не забезпечив водія наступними документами: протоколом перевірки та адаптації тахографа , дозволів іноземних країн, схема маршруту, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»: ч.1 абз.3 перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 цього Закону, а саме протоколом перевірки та адаптації до тахографа, ч.1 абз. 6 виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, а саме дозвіл іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення, схеми маршруту.

Позивачу було направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ПП «-Інтертранс-» направило пояснення і клопотання щодо розгляду акта №329426 від 13.07.2022.

12.09.2022 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Держаної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №332089 в розмірі 34000 грн за порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз. 6 ст.60 ЗУ «про автомобільний транспорт», та постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №332088 в розмірі 17000 грн за порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз. 3 ст.60 ЗУ «про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з постановми Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області 12.09.2022 №332089 та №332088, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Закон №2344-ІІІ регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону №2344).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Приписами статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок №1567).

Цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з п. 2 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно із п. 12 - 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Умовами п. 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку № 1567.

Згідно зі ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен:

- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- забезпечувати безпеку дорожнього руху;

- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до ст. 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 39 Закону № 2344-III документами для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. При цьому, саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За приписами абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, адміністративно-господарський штраф за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III, накладається на перевізників, які здійснюють нерегулярні пасажирські перевезення.

Позивач зазначав про неправомірність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу за порушення порядку здійснення внутрішніх перевезень пасажирів, оскільки на момент проведення перевірки позивачем здійснювалися міжнародні перевезення за маршрутом Одеса - Бургас (Болгарія).

Згідно зі статтею 53 Закону №2344-ІІІ організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

За визначенням положень ст.1 Закону №2344-III перевезення пасажирів і вантажів розділяються на внутрішні перевезення та міжнародні перевезення.

В розумінні вказаних правових норм міжнародні перевезення пасажирів слід розуміти перевезення пасажирів автомобільним транспортом з перетином державного кордону, а внутрішні перевезення - це перевезення пасажирів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави, тобто перевезення пасажирів територією України без перетину державного кордону України.

Аналогічно приписами ст.35 Закону N 2344-III визначено, що автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні.

Із долучених до відзиву матеріалів вбачається, що ПП «-Інтертранс-» здійснював перевезення за маршрутом «Одеса-Бургас», про що зазначено в акті перевірки №329426.

12.09.2022 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Держаної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №332088 в розмірі 17000 грн за перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, вказане порушення законодавства стосується статті 39 розділу ІІ Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме внутрішні перевезення пасажирів.

Як було уже встановлено судом, позивач здійснював міжнародне перевезення пасажирів за маршрутом Одеса - Бургас (Болгарія). Тому, враховуючи те, що позивач здійснював міжнародне перевезення, до нього не могли бути застосовані вимоги статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", адже вимоги цієї статті поширюються лише на внутрішні перевезення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №332089 в розмірі 34000 грн за порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз. 6 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 53 Закону №2344-III організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Частиною 4 статті 53 вказаного Закону визначає перелік документів, на підставі яких виконуються міжнародні перевезення пасажирів резидентами України.

Зокрема, при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.

Згідно зі ст. 1 Закону №2344-ІІІ міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 13.07.2022 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за адресою вул. Старосінна, 6, м. Одеса (автостанція «Привокзальна») проведено перевірку транспортного засобу NEOPLAN державний номерний знак НОМЕР_1 .

За результатами проведеної перевірки уповноваженими особами складено акт №329426 від 13.07.2022 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Так, під час перевірки встановлено, що позивачем здійснюється міжнародні перевезення без дозволів інших країн, по яким буде здійснюватися перевезення пасажирів, схеми маршруту, чим порушено вимоги ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».

12.09.2022 відповідачем винесено постанову №332089 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34 000 грн за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 зазначеного закону.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, суд зважає на таке.

Основні засади організації міжнародних регулярних, спеціальних регулярних, маятникових, нерегулярних, транзитних перевезень пасажирів визначає Порядок організації регулярних, нерегулярних і маятникових перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, затверджений наказом Міністерства транспорту України

09.02.2004 року № 75 (далі Порядок №75).

Пунктом 6.1 Порядку №75 визначено, що нерегулярні та маятникові перевезення, які здійснюються з використанням українськими перевізниками та іноземними перевізниками шляхових листів груп пасажирів (зразок у додатку 9), звільняються від дозволів, якщо інше не передбачене міжнародними угодами.

Відповідно до п. 6.2 Порядку №75 з використанням пасажирськими перевізниками шляхових листів груп пасажирів здійснюються нерегулярні та маятникові перевезення у разі:

1) поїздки "з зачиненими дверима", коли той самий автобус здійснює перевезення тієї ж самої групи пасажирів протягом поїздки та для їх доставки назад на місце відправлення (місце відправлення є на території реєстрації транспортного засобу);

2) перевезення, що передбачає пряму поїздку з пасажирами та зворотну поїздку без пасажирів (місце відправлення є на території реєстрації транспортного засобу);

3) перевезення, що передбачає пряму поїздку без пасажирів і посадку всіх пасажирів зворотного рейсу в одному й тому ж місці за наявності однієї з таких умов:

- пасажири складають групу, що була сформована згідно з договором перевезень;

- пасажири попередньо були доставлені тим самим перевізником за умов, визначених у пункті 2) цього Порядку, на територію іноземної держави, де вони знову здійснили посадку і прямують на територію України;

- пасажири були запрошені здійснити поїздку на територію іншої держави, і вартість транспортування сплачується особами, що зробили запрошення (такі пасажири повинні складати групу, яка не була сформована виключно з метою здійснення саме цієї поїздки і яку буде доставлено на територію України);

4) поїздки автобусів без пасажирів, що використовуються виключно для повернення пошкодженого автобуса, що здійснював міжнародні нерегулярні чи маятникові перевезення або групи пасажирів, яка перевозилась цим автобусом.

Законом №5444-VІ 16.10.2012 року Україна приєдналась до Угоди про міжнародні нерегулярні перевезення пасажирів автобусами (Угода INTERBUS).

Положеннями ст. 6 розділу IV Угоди передбачено, що для зазначених нижче нерегулярних перевезень не потрібно отримувати дозвіл на території будь-якої Договірної Сторони, іншої, ніж та, в якій засновано транспортний оператор:

1. поїздок із зачиненими дверима, тобто таких перевезень, коли той самий автобус використовується для перевезення тієї самої групи пасажирів протягом усієї поїздки та для доставки її назад до місця відправлення. Місце відправлення знаходиться на території Договірної Сторони, в якій заснований транспортний оператор;

2. перевезень, під час яких здійснюється пряма поїздка з пасажирами та зворотна поїздка без пасажирів. Місце відправлення знаходиться на території Договірної Сторони, в якій заснований транспортний оператор;

3. перевезень, під час яких здійснюється пряма поїздка без пасажирів і всі пасажири здійснюють посадку в одному й тому самому місці, якщо виконується одна з наведених нижче умов:

a) пасажири складають групи на території недоговірної сторони чи Договірної Сторони, іншої, ніж та, в якій заснований транспортний оператор, або та, де пасажири здійснюють посадку, яку було сформовано згідно з договорами перевезень, укладеними до їхнього прибуття на територію останньої Договірної Сторони. Пасажири перевозяться на територію Договірної Сторони, в якій заснований транспортний оператор;

b) пасажирів попередньо було доставлено тим самим транспортним оператором за обставин, визначених у пункті 2, на територію Договірної Сторони, де вони знову здійснюють посадку та перевозяться на територію Договірної Сторони, в якій засновано транспортний оператор;

c) пасажирів було запрошено здійснити подорож на територію іншої Договірної Сторони, і вартість транспортування сплачується особою, що зробила запрошення. Такі пасажири повинні складати однорідну групу, яку не було сформовано виключно для здійснення саме цієї поїздки, та яку буде доставлено на територію Договірної Сторони, в якій засновано транспортний оператор.

Суд зауважує, що вказана Угода підписана Молдовою, Румунією, Болгарією та Туреччиною.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при здійсненні нерегулярного міжнародного перевезення, позивачеві не потрібно було отримувати дозволи країн, по яким буде здійснюватися перевезення пасажирів.

Варто зазначити, що в акті перевірки №329426 від 13.07.2022 вказано про здійснення перевезення за маршрутом «Одеса-Бургас»(нерегулярні перевезення).

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що перевезення, що здійснювалось позивачем не може вважатися нерегулярним та, як наслідок, воно повинно було здійснюватися з урахуванням вимог, які встановленні для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Так, відповідач вказує, що з огляду на наявний трафарет, та на відомості сайту продажу квитків https://infobus.eu маршрутом «Одеса-Варна-Бургас» автобуси відправлялись щоденно (перший рейс о 10.30, другий о 11.00) саме з адреси вул. Старосінна, 6, м, Одеса. Вказане, на думку відповідача, підтверджує здійснення не лібералізованих пасажирських перевезень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відомості із сайту не є належним доказом здійснення позивачем регулярних перевезень. Суду не надано доказів здійснення саме ПП «-Інтертанс-» щоденних пасажирських перевезень, інформація про які зазначена на сайті продажу квитків, на який посилається відповідач. Заначене є лише припущенням відповідача, яке не підкріплене належними доказами.

Під час перевірки інспектору було надано журнал реєстрації шляхових листів пасажирів №011174 (введений у відповідності з статтями 6 та 10 Угоди ІНТЕРБУС про міжнародні нерегулярні автобусні перевезення пасажирів), у якому, зокрема, проставлена дата маршруту - 13.07.2022 та шляхові листи пасажира №000005, №000006.

Згідно з статтею 11 Угоди Interbus контрольний документ складається з відривних шляхових листів пасажирів у двох примірниках, сформованих у журнали в кількості 25 штук. Контрольний документ повинен відповідати зразку, наведеному в додатку 3 до цієї Угоди. Кожний журнал та шляхові листи пасажирів, які є його складовою частиною, повинні бути пронумеровані. Шляхові листи пасажирів також повинні бути пронумеровані послідовно від 1 до 25.

Відповідно до статті 13 Угоди Interbus шляховий лист пасажирів повинен заповнюватися транспортним оператором у двох примірниках для кожної поїздки перед початком поїздки. Для цілей збереження прізвищ пасажирів транспортний оператор може використовувати попередньо складений перелік на окремому аркуші, який додається до шляхового листа пасажирів. Печатка транспортного оператора або, у разі необхідності, підпис транспортного оператора чи підпис водія автобусу повинні розташовуватись як на переліку, так і на шляховому листі пасажирів.

Шляховий лист пасажира №000005 містив обов`язкові реквізити шляхового листа (відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, перевізника, інформація про водіїв, тип перевезень, країни, між якими здійснюється перевезення (маршрут), кілометраж), однак був відсутній список пасажирів.

Шляховий лист пасажира №000006 не був заповнений оператором.

Місцем перевірки в акті перевірки №329426 від 13.07.2022 зазначено м. Одеса, вул. Старосінна, 6, автостанція «Привокзальна». Тобто, перевірка була здійснена перед поїздкою, у зв`язку із чим у шляхових листах були заповнені не всі поля.

Натомість, під час здійснення самого перевезення шляхові листи пасажирів були належним чином заповнені. Копії вказаних листів долучені під час судового розгляду справи та містять відмітки, здійснені при перетині пунктів пропуску.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що до перевірки було надано незаповнений журнал реєстрації шляхових листів пасажирів Interbus за № 011174(відсутня печатка та підпис одержувача журналу, а також дата видачі журналу компетентного органу, який здійснює видачу журналу).

Судом враховано, що додатком 3 до Угоди встановлено зразок контрольного документу, що використовується під час здійснення нерегулярних перевезень, для яких не потрібно отримувати дозвіл. У вказаному додатку відсутні вимоги щодо наявності печатки та підпису одержувача журналу.

Журнал реєстрації шляхових листів пасажирів Interbus за №011174 містить печатку та підпис компетентного органу, який здійснює видачу журналу.

Наведені у відзиві на позовну твердження щодо недоліків журналу реєстрації шляхових листів пасажирів не були зазначені ні в акті перевірки, ні в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу, натомість відповідачем було зроблено висновок про порушення позивачем ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», що полягало у здійсненні міжнародних перевезень за відсутності дозволу іноземних країн, по території яких здійснюється перевезення.

Суд зазначає, що надання при перевірці журналу реєстрації шляхових листів пасажирів №011174 та шляхових листів пасажирів №000005 та №000006 є належними доказами здійснення перевізником саме нерегулярних пасажирських перевезень, а тому позивачеві не потрібно було отримувати дозволи країн, по яким буде здійснюватися перевезення пасажирів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не допущено порушення вимог ст. 53 Закону №2344-ІІІ, а тому постанова від 12.09.2022 №332089 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34 000 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Одночасно суд зазначає про безпідставність доводів представника позивача, наведених у відповіді на відзив, щодо відсутності повноважень у особи, що підписала відзив, представляти інтереси відповідача в даній справі.

Так, в силу вимог ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Суд наголошує, що приписи частини третьої статті 55 КАС України передбачають можливість здійснення самопредставництва юридичної особи або суб`єкта владних повноважень особою, яка є керівником, членом виконавчого органу, іншою особою, уповноваженою діяти від імені юридичної особи або суб`єкта владних повноважень відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

Право Вікторії Ковальчук представляти інтереси відповідача ґрунтуються на витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо права вказаної особи представляти інтереси Державної служби з безпеки на транспорті.

Суд враховує, що відповідно до вимог п.8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2021 р. №1579-р Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області є територіальним органом Укртрансбезпеки, який утворено в результаті реорганізації Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Інститут самопредставництва не передбачає обмежень у діях особи, яка представляє інтереси юридичної особи або суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного суду є захист порушених прав фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно позовні вимоги не можуть бути спрямовані у майбутнє, оскільки задоволення такого позову буде суперечити меті і завданню адміністративного судочинства. Тому суд вважає, що порушене право підлягає захисту станом на час вирішення справи, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд, проаналізувавши позовні вимоги та з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши докази, дійшов висновку, що відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не доведено, а позивачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано правомірність дій відповідача щодо здійснення винесення постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2481,00 грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов приватного підприємства "-Інтетранс-" (вул. Київська, 79, офіс, 301,Житомир,10001. РНОКПП/) до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті (вул. Успенська, 4, Одеса, Одеська область, 65000. РНОКПП/) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарських штрафів №332089 від 12.09.2022 та №332088 від 12.09.2022.

Стягнути на користь приватного підприємства "-Інтетранс-" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

10.04.25