Справа № 460/15173/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2025 рокум. Рівне№460/15173/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через свого представника до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом (позовною заявою) до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача здійснити нарахування і виплатити позивачу різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді внаслідок незаконного звільнення (переміщання) з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.02.2023 по 20.09.2023.

Позовна заява обґрунтована тим, що у зв`язку з прийняттям відповідачем протиправного наказу про переміщення позивача на нижчу посаду, який у подальшому був скасований рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі №460/10393/23, позивач з 25.02.2023 по 19.09.2023 перебуваючи на нижчеоплачуваній посаді отримував грошове забезпечення у зменшеному розмірі. Зазначене підтверджується інформацією з витягів з розрахунково-платіжної відомості за січень-лютий 2023 року, довідкою про розмір грошового забезпечення за лютий-серпень 2023 року та інформацією з витягів з розрахунково-платіжної відомості за вересень-грудень 2023 року. Позивач звернувся з заявою про проведення перерахунку його грошового забезпечення за час перебування на нижчеоплачуваній посаді, проте відповідач листом від 18.09.2024 року №501/25/3215 повідомив про відмову у виплаті позивачу різниці грошового забезпечення за час перебування на нижчеоплачуваній посаді, мотивуючи своє рішення тим, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року по справі №460/10393/23 питання про виплату для позивача недоотриманого грошового забезпечення за час перебування на нижчеоплачуваній посаді не приймалось, відповідно у відповідача відсутній обов`язок видати наказ про здійснення такого нарахування. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому з метою відновлення порушених прав звернувся до суду із цим позовом та просив позов задовольнити повністю.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав свій відзив до суду, де в обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначає, що Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не здійснює та ніколи не здійснювало нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , в т.ч. позивачу. З огляду на вказане, відповідач вважає, що Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не є належним відповідачем в цій справі. Та обставина, що позивача було переміщено наказом командувача ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та який в подальшому був скасований судовим рішення, даного факту не змінює. Відтак, оскільки грошове забезпечення позивачу виплачувалося не ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на вказаний орган також не може бути покладено обов`язок з виплати різниці в грошовому забезпечені за виконання обов`язків на нижче оплачуваній посаді, навіть якщо переміщення на цю нижче оплачувану посаду було здійснено командувачем ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Тому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, де заперечив проти доводів наведених відповідачем у його відзиві, та зазначає, що рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні. Тобто для того, щоб позивач за місцем перебування на грошовому забезпеченні отримав різницю грошового забезпечення необхідне відповідне рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про поновлення на раніше займаній посаді, від ухвалення якого відповідач самоусунувся, про що детально описано у позовній заяві і саме про таку протиправну бездіяльність, яка власне і є предметом цього спору, позивач дізнався з листа відповідача від 18.09.2024 року №501/25/3215. З огляду на вказане позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

2.Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду позивачем 11.12.2024 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 11.12.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 16.12.2024 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив учасникам справи строки на подання заяв по суті спору.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 17.12.2024 свій відзив до суду, в якому виклав заперечення на позовну заяву.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив та подав 30.12.2024 до суду свою відповідь на відзив, де заперечує щодо доводів наведених відповідачем у його відзиві.

Після відкриття провадження у справі суд встановив наявність передбачених приписами пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України підстав для зупинення провадження у цій справі, а тому ухвалою від 19.03.2025 суд зупинив провадження у справі №460/15173/24 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №460/21394/23.

Ухвалою від 01.04.2025 суд поновив провадження у адміністративній справі №460/15173/24 та продовжив провадження у цій справі зі стадії, на якій його було зупинено.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 22.02.2023 №120 майора ОСОБА_1 , начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено з займаної посади і призначено помічником начальника стройової частини відділення персоналу штабу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 24.02.2023 року №43 майора ОСОБА_1 з 24.02.2023 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.02.2023 №24 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 22.02.2023 №120 на посаду помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , з 25.02.2023 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та на всі види забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі №460/10393/23, визнано протиправним та скасовано наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 22.02.2023 №120 в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначення на посаду помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади, ВОС-2905003 та вирішено поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24 лютого 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №238 майора ОСОБА_1 , поновленого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12.09.2023 №593 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20.09.2023 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі №460/10393/23 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся з листом від 23.02.2024 №1449 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , до якого долучено рапорт майора ОСОБА_1 .

Листом від 27.03.2024 №10/2/961 начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що відповідно до п. 9 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, виплата різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді проводиться на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого на виконання рішення (наказу) оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про нарахування і виплату різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді майором ОСОБА_1 . Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року по справі №460/10393/23 не передбачено нарахування і виплату різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді майором ОСОБА_1 . Враховуючи зазначене, ІНФОРМАЦІЯ_6 командувачу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » направлено телеграму від 27.03.2024 року №6/2048 щодо прийняття рішення про виплату різниці у грошовому забезпеченні за час виконання майором ОСОБА_1 військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 звернувся до командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з телеграмою від 27.03.2024 №6/2048, в якій повідомив, що на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов рапорт майора ОСОБА_1 стосовно перерахунку йому та виплати грошового забезпечення відповідно до рішення суду. У зв`язку із тим, що у вищезазначеному наказі не зазначено вирішення питання про виплату різниці у грошовому забезпечені за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, просив прийняти рішення (видати наказ) про виплату різниці у грошовому забезпечені за час виконання майором ОСОБА_1 військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді.

Тимчасового виконуючий обов`язки помічника командувача військ з фінансово- економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » листом від 18.09.2024 №501/25/3215 повідомив, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року по справі №460/10393/23 виконане оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в добровільному порядку та в повному обсязі. Так, на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12 вересня 2023 року №593 майор ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Враховуючи те, що інших зобов`язань згаданим рішенням суду оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » винесено не було, рішення стосовно виплати недоотриманого грошового забезпечення ОСОБА_1 за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не приймалося.

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом з наведеними вище позовними вимогами.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору в даній справі є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплатити позивачу різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді внаслідок незаконного звільнення (переміщання) з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.02.2023 року по 20.09.2023 року.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Також, відповідно до пункту 2 статті 8 Закону №2011-XII, у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Окрім цього, загальною нормою, яка регулює трудові правовідносини, в тому числі і правовідносини публічної служби, до якої відноситься і військова служба, є КЗпП України, відповідно до статті 235 якого при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зазначені норми конкретизовані у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 9 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» зазначеного Порядку грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду, з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 22.02.2023 №120 майора ОСОБА_1 , начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено з займаної посади і призначено помічником начальника стройової частини відділення персоналу штабу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади.

У подальшому, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі №460/10393/23 визнано протиправним та скасовано наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 22.02.2023 №120 в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначення на посаду помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (ВОС-2905003) та вирішено поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24 лютого 2023 року.

На виконання вказаного рішення суду та відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №238 майора ОСОБА_1 , поновленого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12.09.2023 №593 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20.09.2023 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Положеннями пункту 8 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Згідно з пунктом 11 розділу І Порядку №260 у разі змін розмірів (норм) щомісячних основних або додаткових видів грошового забезпечення під час проходження військової служби (у тому числі під час відряджень, відпусток, навчання, звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, перебування на лікуванні в лікарняних закладах та розпорядженні тощо) здійснюється перерахунок грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни.

Відповідно до пункту 14 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Тож, з наведеного слідує, що рішення про виплату недоотриманого грошового забезпечення незаконно переміщеному з посади військовослужбовцю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді приймає повноважний орган (керівник), який видавав наказ про таке поновлення, з огляду на що, за обставинами цієї справи відповідач при поновленні позивача наказом №593 від 12.09.2023 на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.09.2023 був повноважний та зобов`язаний прийняти рішення про виплату позивачу недоотриманого грошового забезпечення внаслідок незаконного переміщення, втім відповідного рішення прийнято не було.

Окрім цього, відповідач листом від 18.09.2024 №501/25/3215 повідомив, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року по справі №460/10393/23 виконане Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в добровільному порядку та в повному обсязі. Враховуючи те, що інших зобов`язань згаданим рішенням суду Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » винесено не було, рішення стосовно виплати недоотриманого грошового забезпечення позивачу за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 командувачем військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не приймалося.

Водночас, суд зауважує та зазначає, що судовим рішенням у справі №460/10393/23, яке набрало законної сили, факт звільнення з посади та призначенням на нижчій посаду, визнаний незаконним, наказ про таке звільнення скасований, а позивача призначено на раніше займану ним посаду, відтак суд приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 в справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) сформувала висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто, в разі визнання звільнення незаконним і поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №640/30/21 зазначає, що вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з першого дня після звільнення працівника й закінчується по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі.

Отже, системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів у сукупності із встановленими судом обставинами свідчить про те, що позивач беззаперечно має право на отримання різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді.

Щодо посилань відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилом частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року №2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь- яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Крім того, відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з СОУШ-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року №211) та закінчився ЗО червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року №651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії такого карантину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 та від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22.

Суд зазначає, що відповідно до змісту позовних вимог, позивач просить про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді внаслідок незаконного звільнення (переміщання) з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.02.2023 по 20.09.2023. При цьому, позивач в позовній заяві зауважує, що відмову у виплаті різниці грошового забезпечення позивач отримав через свого представника листом відповідача від 18.09.2024 року №501/25/3215, який згідно відбитку штемпеля оператора поштового зв`язку надійшов до відділення для відправлення лише 30.09.2024, а тому зазначений лист був отриманий представником позивача після 30.09.2024 року.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).

Враховуючи, викладене позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку чи різниці в заробітку враховуючи положення частини 1 статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ.

Суд зауважує, що позивач звернувся з рапортом до Хмельницького РТЦКСП про проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення відповідно до рішення суду. Вказаний рапорт листом від 23.02.2024 був направлений ІНФОРМАЦІЯ_8 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , після чого начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 звернувся з телеграмою від 27.03.2024 до командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою вирішення питання про виплату різниці у грошовому забезпечені позивача за час виконання ним військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, оскільки в наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12.09.2023 №593, яким позивача поновлено на посаді не вирішено питання про виплату такої різниці грошового забезпечення.

Відповідач листом від 18.09.2024 №501/25/3215 повідомив, що рішення стосовно виплати недоотриманого грошового забезпечення ОСОБА_1 за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не приймалося, оскільки рішенням суду таких зобов`язань оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » винесено не було.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі /№804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Не виплата відповідачем позивачу різниці грошового забезпечення за період його перебування на нижчеоплачуваній посаді суд розцінює як триваюче порушення прав та інтересів позивача, оскільки з моменту звернення позивача з рапортом про перерахунок грошового забезпечення до отримання відповіді відповідача пройшов тривалий час, при цьому про відмову у виплаті різниці грошового забезпечення за період перебування на нижчеоплачуваній посаді позивачу стало відомо з листа відповідача від 18.09.2024. При цьому, з цим позовом позивач звернувся до суду 11.12.2024, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ.

Встановлення строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та здійснення незаконної діяльності. Тож, ураховуючи, що строки звернення до суду є складовою механізму реалізації права на судовий захист та є належною гарантією забезпечення прав і свобод учасників правовідносин публічної служби, то позивач за цих обставин не може бути позбавлений права на судовий захист.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду про їх застосування, суд дійшов до висновку, що у цій справі наявні фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову, а належним способом захисту буде зобов`язати відповідача прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді внаслідок незаконного звільнення (переміщання) з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.02.2023 року по 20.09.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Розподіл судових витрат.

Приписами пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то ж позивач при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір не сплачував, і крім того він не подав до суду доказів понесення ним будь-яких інших судових витрат. А тому у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо неприйняття рішення про нарахування і виплату ОСОБА_1 різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді внаслідок незаконного звільнення (переміщання) з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.02.2023 по 20.09.2023.

Зобов`язати Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді внаслідок незаконного звільнення (переміщання) з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.02.2023 по 20.09.2023 з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 );

Відповідач: Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК