Справа № 260/8593/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8593/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ) про визнання рішень протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, в якому просить:

1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за № 94 від 08 серпня 2024 року, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у перерахунку пенсії за № 94 від 10.10.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 серпня 2024 року;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: з 07 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року на посаді слюсаря-ремотника розряду в ЕМО та з 15 червня 1988 року по 15 серпень 1989 року, з 15 квітня 1990 по 15 лютого 1993 року в колгоспі «Радянська Армія», яке на підставі Пр.№2 від 14.02.2000 року було реорганізовано у СТзОВ «Карпати».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 94 від 08.08.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки необхідний страховий стаж, визначений даною статтею становить 31 рік, а страховий стаж позивача за підрахунками відповідача 2 становить тільки 26 років 11 місяці та 29 дні. 03 вересня 2024 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. За наслідками розгляду цієї заяви від 03 вересня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду у Закарпатській області було прийнято рішення про призначення пенсії за віком, онак фактично виплата її не відбулася, оскільки за наслідками перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду у Закарпатській області було прийнято рішенням про відмову у перерахунку пенсії за № 94 від 10 жовтня 2024 року. Позивач вказує, що має страховий стаж понад 31 рік та має право на призначення пенсії за віком, а дії відповідачів позивач вважає свавільними, протиправними й такими, що порушують право позивача на соціальний захист. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідач 1 09 січня 2025 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 03.09.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та долучив довідку №95 від 30.10.2008 року, видану сільськогосподарським ТзОВ «Карпати». В ході проведення перевірки підстав видачі довідки та підтвердження її первинними документами виявлено, що організація за зазначеною адресою відсутня, місцезнаходження первинних документів невідоме, тому проведення перевірки за періоди роботи з червня 1988 року по серпень 1989 року, з квітня 1990 року по лютий 1993 року на підставі довідки №95 від 30.10.2008 року, виданої сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Карпати» неможливе. Виходячи із вищенаведеного, провівши детальний аналіз матеріалів електронної пенсійної справи, беручи до уваги рішення про відмову в призначенні пенсії №94 від 08.08.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області припинено виплату пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії.

Відповідач 2 13.01.2025 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечує у повному обсязі. Вказує, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності подана позивачем заява розглядалась Головними управліннями Пенсійного фонду України Львівській області, і відповідно, за результатами розгляду поданих документів, Головним управлінням ПФУ у Львівській області приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зазначає, що вищезазначене рішення винесене правомірно з дотриманням норм чинного законодавства, так як пенсійний вік визначений ст.26 Закону №1058 становить 60 років, а вік позивача на момент звернення 59 років 11 місяців 01 день, необхідний страховий стаж встановлений ст. 26 Закону №1058 становить 31 рік, а страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяців 29 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 року, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення за №94 від 08.08.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

01 серпня 2024 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням якого від 08.08.2024 року № 94 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 07.09.1987 по 23.05.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 11.11.1987 р., оскільки дата звільнення з роботи 23.05.1988 календарно не відповідає даті наказу 20.12.1988 про звільнення з роботи.

Страховий стаж позивача згідно вищевказаного рішення становить 26 років 11 місяців 29 днів.

03 вересня 2024 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області, до якої додатково долучив довідку від 30.10.2008 №95.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області №94 від 11.09.2024 позивачу призначено пенсію за віком з 31.08.2024. Страховий стаж позивача згідно вищевказаного рішення становить 31 рік 10 місяців 12 днів.

Спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області було вжито заходів щодо проведення перевірки підстав видачі довідки від 30.10.2008 №95 та підтвердження її первинними документами. Згідно службової записки №4369/10-16 від 11.09.2024 проведення перевірки за періоди роботи з червня 1988 року по серпень 1989 року, з квітня 1990 року по лютий 1993 року на підставі довідки №95 від 30.10.2008року, виданої сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Карпати» неможливе, оскільки організація за зазначеною адресою відсутня, місцезнаходження первинних документів невідоме.

Згідно службової записки №7128/03-16 від 16.09.2024 по пенсійній справі №94 ОСОБА_1 було переглянуто стаж роботи заявника. Після перегляду стажу роботи було вилучено період роботи з 15.06.1988 по 15.08.1989 та з 15.04.1990 по 15.02.1993 та встановлено, що стаж роботи становить 27 років 11 місяців 16 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області №94 від 10.10.2024 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки в трудовій книзі заявника НОМЕР_2 від 11.11.1987р. відсутні записи про роботу в сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Карпати». При первинному зверненні ОСОБА_1 від 01.08.2024р. №4983, при опрацюванні якого було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії № 94 від 08.08.2024, відсутня довідка про колгоспний стаж роботи №95 від 30.10.2008р. за періоди: з червня 1988р. по серпень 1989р., з квітня 1990р. по лютий 1993р., виданої сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Карпати». Довідка про колгоспний стаж роботи №95 від 30.10.2008р. надана при повторному зверненні заявника від 03.09.2024 №5800/2939.

Не погодившись із діями відповідачів, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (в редакції змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-УІІІ від 03.10.2017р.) право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; після досягнення віку 65 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Так, порядок ведення трудових книжок на момент заповнення спірного періоду роботи позивача з 07.09.1987 по 23.05.1988, було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 року № 162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція № 162).

Відповідно до вказаної Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162: трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору; в розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства; в графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів; бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок; після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на роботу (пункт 2.2 Інструкції №162).

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Так, вперше трудова книжка заповнюється адміністрацією в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття його на роботу. На першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки записуються загальні дані про її власника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, фах, дата видачі книжки, підпис власника книжки, ставиться мокра печатка установи, що видала вперше трудову книжку.

Згідно з пунктом 2.10 вищевказаної Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.12 зазначеної вище Інструкції, зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові та ін.) з посиланням на номер та дату цих документів. Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється попереднє прізвище, ім`я, по батькові чи дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 року № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як встановлено судом, позивач до заяви про призначення пенсії додав трудову книжку серії НОМЕР_2 від 11 листопада 1987 року, відповідно до якої позивач у період з 07.09.1987 по 23.05.1988 працював на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду в ЕМО (запис 4-5 трудової книжки).

Однак вказаний період не зарахований відповідачем 2 до страхового стажу позивача, оскільки дата звільнення з роботи (23.05.1988) календарно не відповідає даті наказу (20.12.1988) про звільнення з роботи.

Такі мотиви щодо відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу суд оцінює критично, оскільки недоліки заповнення трудової книжки при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу, не є достатньою підставою для не зарахування окремого періоду роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підставі трудового договору на підприємстві, а не правильність заповнення трудової книжки.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Зрештою, суд переконаний, що важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника його роботодавцем.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Водночас, відповідачі не ставлять під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірні періоди роботи позивача.

З даного приводу суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таким чином, позивач має відповідний запис у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 11 листопада 1987 року щодо спірного періоду роботи, та цей запис є належним та допустимим доказом на підтвердження його страхового (трудового) стажу.

Відтак, період роботи позивача з 07.09.1987 по 23.05.1988 на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду в ЕМО повинен бути зарахований до його страхового стажу.

З огляду на вказане, суд приходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 94 від 08 серпня 2024 є необґрунтованим, не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Щодо незарахування відповідачем 1 періодів роботи позивача з 15 червня 1988 року по 15 серпень 1989 року, з 15 квітня 1990 по 15 лютого 1993 року в колгоспі «Радянська Армія» на підставі довідки від 30.10.2008 №95 та прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 94 від 10 жовтня 2024 року, суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника, по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Також якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що згідно довідки від 30.10.2008 року №95, виданої СТзОВ «Карпати», підтверджено період роботи позивача в ОСП «Карпати (колишній колгосп «Радянська Армія») з червня 1988 року по серпень 1989 року та з квітня 1990 по лютий 1993 року.

Зокрема встановлено, що у 1988 році позивачем відпрацьовано 151 трудоднів, у 1989 році 202 трудоднів, у 1990 році 227 трудоднів, у 1991 році 302 трудоднів, у 1992 році 305 трудоднів, у 1993 році - 25 трудоднів при встановленому мінімумі - 300 трудоднів.

Довідка видана на підставі особових рахунків № 1667 за 1988-1993 роки.

Отже, вказаною довідкою підтверджується, що позивач у спірні періоди працював у колгоспі «Радянська Армія», який рішенням Мукачівського РВК №53 від 15 квітня 1992 року перейменовано на ОСП «Карпати», яке на підставі Пр.№2 від 14 лютого 2000 року реорганізовано на СТзОВ «Карпати».

Разом з цим, спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області було вжито заходів щодо проведення перевірки підстав видачі довідки від 30.10.2008 №95 та підтвердження її первинними документами. Згідно службової записки №4369/10-16 від 11.09.2024 проведення перевірки за періоди роботи з червня 1988 року по серпень 1989 року, з квітня 1990 року по лютий 1993 року на підставі довідки №95 від 30.10.2008року, виданої сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Карпати» неможливе, оскільки організація за зазначеною адресою відсутня, місцезнаходження первинних документів невідоме.

Згідно службової записки №7128/03-16 від 16.09.2024 по пенсійній справі №94 ОСОБА_1 було переглянуто стаж роботи заявника. Після перегляду стажу роботи було вилучено період роботи з 15.06.1988 по 15.08.1989 та з 15.04.1990 по 15.02.1993 та встановлено, що стаж роботи становить 27 років 11 місяців 16 днів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області №94 від 10.10.2024 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки в трудовій книзі заявника НОМЕР_2 від 11.11.1987р. відсутні записи про роботу в сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Карпати».

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості в документах та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року, справа №127/9055/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 1 не було здійснено перевірку довідки від 30.10.2008 №95, та не було встановлено жодних обставин, які вказують на недостовірність інформації, наведеній у такій довідці, чи перешкоджають зарахуванню спірних періодів роботи до стажу позивача.

В ході розгляду справи відповідачами також не додано таких доказів. Крім того, достовірність інформації, наведеній у довідці від 30.10.2008 №95 не піддається сумніву з боку відповідачів.

Суд вказує, що неможливість проведення перевірки архівної довідки через те, що підприємство за адресою відсутнє, місцезнаходження первинних документів невідоме, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні стажу та призначення пенсії за наявності відомостей у такій довідці про періоди роботи позивача, а відтак не може свідчити про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії позивачу за віком.

Суд також враховує, що позивачу було призначено пенсію рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області №94 від 11.09.2024 позивачу призначено пенсію за віком з 31.08.2024, однак в подальшому припинено виплату пенсії та винесено рішення відмову у призначенні пенсії за віком.

Суд вказує, що відповідно до частини 1 статті 49 Закон №1058-VI виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Суханов та Ільченко проти України, N N 68385/10, 71378/10, § 25, рішення від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, не виплачуючи позивачеві пенсію за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач 1 порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі Щокін проти України,23759/03, 37943/06, § 33, рішення від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу та винесення рішення № 94 від 10 жовтня 2024 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач 1 протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 15 червня 1988 року по 15 серпень 1989 року, з 15 квітня 1990 по 15 лютого 1993 року в колгоспі «Радянська Армія» на підставі довідки від 30.10.2008 №95, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 94 від 10 жовтня 2024 року є протиправним та підлягає скасуванню, а спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідачів та скасування спірних рішень про відмову у призначенні пенсії, а також зважаючи на наявність необхідних документів, які в сукупності підтверджують право позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що зобов`язання відповідача 1 призначити пенсію ОСОБА_1 буде належним та ефективним захистом прав особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так як позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком (60 років) 30.08.2024 та за наявності відповідного страхового стажу, а із заявою про призначення пенсії звернувся 01.08.2024 року, то пенсія має бути призначена саме з моменту набуття права на призначення пенсії за віком, а саме: 31.08.2024, а не 01.08.2024 як просить позивач у позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ) про визнання рішень протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 94 від 08 серпня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 94 від 10 жовтня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07 вересня 1987 року по 23 травня 1988 року на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду в ЕМО згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 11.11.1987, з червня 1988 року по серпень 1989 року, з квітня 1990 року по лютий 1993 року в колгоспі «Радянська Армія» згідно довідки СГТОВ «Карпати» від 30.10.2008 №95 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.08.2024.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79016, ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович