Справа № 200/1986/25
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 квітня 2025 року Справа №200/1986/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Тарасенко І.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді.

Ухвалою суду від 25 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

09 квітня 2025 року від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуальних строків, в якій були зазначені такі ж самі причини пропуску звернення до суду, що й в позовній вимозі.

Представник позивача зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду оскільки 28 лютого 2022 року його було жорстоко побито своїми керівниками, а отже через це побиття ОСОБА_1 певний час перебував в немічному стані, через біль в нижній частини тулуба та лікувався вдома, у зв`язку із відсутністю лікаря у Володимирівці.

Також представник позивача зазначає, що з моменту окупації селища Володимирівка, де був змушений перебувати позивач, окупаційною владою було встановлено жорстокий режим в`їзду-виїзду, із-за чого позивач разом із своєю родиною зміг виїхати до Латвії 28 серпня 2024 року.

Представник позивача також вказує на те, що в період з серпня 2024 року по березень 2025 року, адвокат Крюкова Марина Володимирівна, яка вела справу ОСОБА_1 робила адвокатській запити в різні інстанції, але не досягла ніякого результату, тим сама також згаяла час та можливість ОСОБА_1 на своєчасне звернення до суду.

Крім того, представник позивача зазначає, що у ОСОБА_1 була вкрай обмежена можливість найняти професійного адвоката, через відсутність грошових коштів та можливості їх заробити.

Суд вважає, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 09 квітня 2025 року в частині надання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Суд зазначає, що позивачем не зазначено жодного аргументованого факту поважності пропуску строку звернення до суду, який би був доведений доказами.

Суд критично ставиться до аргументів позивача про неможливість подачі позову, поки він знаходився на окупованій території, оскільки не надано доказів відсутності зв`язку та інтернету.

Крім того, позивач на протязі двох років не звертався до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області із будь-якими заявами або рапортами із зазначенням причин неможливості прибуття до місця дислокації підрозділу поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, а отже взагалі не цікавився проходження служби.

Більш того, суд вказує, що позивач на даний момент також не знаходиться на території України, що не завадило йому звернутися за послугами адвоката для подачі позову.

Щодо скрутного становища та неможливості найняти адвоката, суд також критично становиться до даного факту, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цього.

Більш того, суд зазначає, що позивач є капітаном поліції.

Капітан поліції це спеціальне звання середнього начальницького складу в правоохоронних органах України. Це одне з вищих звань середнього складу.

Отже, позивач має вищу юридичну освіту, та міг самотужки звернутися до суду із позовом в встановлений законом строк.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що представником позивача не надано жодної поважної причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, які б були підтверджені доказами, а отже й не виконані вимоги ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, станом на тепер суд позбавлений можливості поновити позивачу строк звернення до суду через неповідомлення ним обставин, що унеможливили його своєчасне звернення до суду, зокрема, відомості про такі обставини, що тривати б у період пропуску строку звернення до суду та до часу такого звернення.

Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Крім того, суд зазначає, що триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду також не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи Стаббігс та інші проти Великобританії рішення від 21.02.1986 справа, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року, «Голдер проти Сполученого Королівства» рішення від 21.02.1975 року).

На думку Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (2006) необхідно досліджувати, чи можна вважати перебіг строку прогнозованим з точки зору заявника.

Отже, поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23.

Аналогічна правова позиція щодо даних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

Згідно із частиною першою статті 123 КАС України, якою передбачені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, зазначені обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Відповідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

При цьому, суд зауважує, що повернення даної позовної заяви не перешкоджає зверненню позивача до адміністративного суду з позовом із позовними вимогами стосовно себе особисто, з відповідною заявою про поновлення строків звернення до суду (у разі пропущення строків звернення до адміністративного суду).

Керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя І.М. Тарасенко