Справа № 260/1244/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2025 року м. Ужгород№ 260/1244/25

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійною фонду України в Дніпропетровській області від 12.02.2025р. № 11 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.04.1987 року по 14.02.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.01.1983р.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.02.2025 № 11 про призначення пенсії за віком.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 05.02.2025 року звернулась до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою щодо призначення пенсії.

12.02.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 11 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю страхового стажу, якого недостатньо для призначення пенсії. А також зазначено, що не виконані умови попередньої відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2024р.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового періоди роботи згідно записів трудової книжки, тому вважає відмову у призначенні пенсії протиправною.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

12 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у позові повністю та зазначає, що згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, страховий стаж позивача становить 29 років 04 місяці 18 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.01.1983 та відповідно до архівної довідки № 36/10.07-01 від 14.02.2020 та архівної довідки від 18.09.2024 № 146/06-08, з огляду на наступне.

Окрім цього вказує, що скільки, записи в трудову книжку серії НОМЕР_2 від 18.01.1983 внесено з порушенням встановленого порядку, тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача наступні періоди роботи: з 11.08.1986 по 15.04.1987 нечитабельна печатка в записі про звільнення з роботи. Уточнююча довідка Позивачем не надавалася.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.262 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 19.11.2024 року, ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 11 від 22.11.2024 року було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

У рішенні зазначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 рік.

Згідно наданих документів мій страховий стаж складає 29 років 4 місяці та 18 днів.

Згідно доданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 11.08.1986 по 15.04.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.01.1983 року, оскільки нечитабельна печатка в записі про звільнення і роботи.

- періоди роботи за 1994 рік та 1996-1998 рр. згідно архівної довідки від 18.09.2024р №146/06-08. оскільки відсутня інформація про вироблені трудодні та заробітну плату.

- період з 01.03.2000 по 14.02.2002 роки у СФГ «Пролісок» ( період роботи з 15.04.1987 по 14.02.2002) згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 18.01.1983 та архівної довідки про реорганізацію підприємства від 14.02.2020 №36/10.07-01, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач звернулася до Воловецького районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення юридичного факт.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.12.2024 року по справі №936/1394/24, яким встановлено факт, що має юридичне значення, зокрема те, що трудова книжка серії НОМЕР_2 від 18.01.1983 видана на прізвище « ОСОБА_2 » дійсно належить ОСОБА_1 , яка у період з 15.04.1987 року до 14.02.2002 року працювала у колгоспі «Імені 31 річниці Жовтня».

Після набрання вказаним рішенням законної сили, 05.02.2025 року позивач повторно звернулась до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №11 від 12.02.2025 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. В спірному рішенні відповідач зазначив, що не виконано умови попередньої відмови від 22.11.2024 року.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо неврахування до страхового стажу при призначені пенсії за віком позивачу спірного періоду роботи, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На сторінках 4-5 трудової книжки від НОМЕР_2 від 18.01.1983 на ім`я ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 за № 5 міститься запис від 15.04.1987 Прийнята в колгосп ім.«31 год. Октября » в швейний цех. Пр. №4 від 15.04.1987г». На сторінках 6-7 трудової книжки за №8 зроблено наступний запис: « 14.02.2002 Звільнена з роботи за згодою сторін ст..36 п.1 КЗПП України . Пр. № 2 від 14.02.2002р.»

Запис у трудовій книжці позивачки щодо періоду роботи з 15.04.1987 по 14.02.2002 виконано у чіткій послідовності та відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Суд зауважує, що вказані записи скріплені печатками та підписами відповідальної особи у вказаних записах є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів та такі внесенні без виправлень.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також рекомендації відповідача у оскаржуваній відмові про надання уточнюючих документів не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідачі наділені правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідно, для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.

Отже витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.04.1987 року по 14.02.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.01.1983р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не зарахування відповідачем до страхового стажу позивачки спірних періодів роботи є протиправним і цей період має бути зарахований до страхового стажу позивача, а тому рішення відповідача №11 від 12.02.2025 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачі по справі, як суб`єкти владних повноважень, не виконали покладені на них обов`язки щодо доказування правомірності вчинених ними дій та прийняття оскаржуваного рішення. Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Так, позивачем для звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується матеріалами справи, відтак вказані судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійною фонду України в Дніпропетровській області від 12.02.2025р. № 11 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.04.1987 року по 14.02.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.01.1983р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) від 05.02.2025 № 11 про призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору