Справа № 460/1335/25
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/1335/25 пров. № А/857/7746/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

Суддів Онишкевича Т.В., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 460/1335/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,

дата постановлення ухвали 17.02.2025,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 17.02.2025, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області № 238 «Про погодження проведення робіт щодо благоустрою прилеглої території до приватної земельної ділянки по вул. Степана Бандери, 50, міста Здолбунів» від 20.10.2023 року.

- зобов`язати Здолбунівську міську раду Рівненського району Рівненської області привести земельну ділянку до попереднього стану.

Ухвалою від 17.02.2025 визнано неповажними підстави поновлення строку звернення до суду, вказані у заяві; позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, таку оскаржила позивач, подавши на неї апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалася на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що ухвалою від 03.02.2025 позов залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення недоліків. 13.02.2025 позивач направила заяву про поновлення строків з повідомленням причин пропуску строку, однак суд не визнав їх поважними.

Однак у своїй заяві про поновлення строку позивачкою були вказані причини пропуску строку звернення до суду, на які судом не було звернено належної уваги та не надано правової оцінки.

Так відповідно до лікарського заключення від 12.11.2024 року видане КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» у позивача гіпертонічна хвороба 2 ст. та Остеохондроз ПВХ з іррадіацією в правих нижніх кінцівках.

Позивачка вказала, що з огляду на її поважний пенсійний вік гіпертонічна хвороба є дня неї вкрай небезпечною, оскільки ця хвороба є хронічною. Літо 2024 року було аномально спекотним. Спека відображалась на її гіпертонічній хворобі (підвищення тиску), а отже і на її самопочутті. Позивачка не мала змоги зібрати пакет документів, який необхідний був для звернення в центр безоплатної правничої допомоги.

Позивачка могла вийти з дому лише ввечері, коли спадала спека. Позивачка почала хворіти з грудня 2023 року і майже до травня постійно перебувала під наглядом лікаря. Позивачка є пенсіонеркою, одинокою, ні чоловіка, ні дітей вона не має по домогосподарству їй допомагають працівники з територіального центру обслуговування населення, тому допомогти їй з вирішенням питання щодо зібрання та направлення позову не було кому. Також позивачка має грошове забезпечення у виді пенсії, а тому не має грошей на адвоката, відповідно звернулась до центру безоплатної правничої допомоги в м. Рівне.

З м. Здолбунова до м. Рівного позивачка приїздить електричкою, однак в літній період при аномальній спеці пересування в громадському транспорті з її гіпертонічною хворобою було небезпечним.

Варто зауважити, що позивачка не проявляла пасивної поведінки та по можливості свого самопочуття вона зверталась до Здолбунівської міської ради, щодо надання копій документів, зверталась з заявами до архітектурного відділу, щодо правомірності надання такого рішення, зверталась до органів поліції, а також зверталась з заявою про скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, вважає, що в неї були поважні причини пропуску строку звернення до суду. Звернула увагу на те, що розгляд даної справи та доступ до правосуддя для неї є вкрай важливим, оскільки вважає, що надання дозволу на облаштування заїзду проведене з порушенням встановлених законодавчих норм та при аварійній ситуації може призвести до небезпеки та становить велику загрозу цілісності будинку.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області № 238 «Про погодження проведення робіт щодо благоустрою прилеглої території до приватної земельної ділянки по вул. Степана Бандери, 50, міста Здолбунів» від 20.10.2023 та зобов`язати Здолбунівську міську раду Рівненського району Рівненської області привести земельну ділянку до попереднього стану.

При цьому, судом встановлено, що з даним позовом позивач звернулася до суду 29.01.2025.

Ухвалою від 03.02.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду із цим позовом та несплатою судового збору, визнано неповажними підстави поновлення строку звернення до суду, вказані у позовній заяві; позовну заяву ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій залишити без руху; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

13.02.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено заяву про поновлення строку звернення до суду та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

На обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку позивач зазначає, що 20.02.2024 Здоблунівською міською радою був направлений лист на адресу позивача, в якому було надіслано копію оскаржуваного рішення таким чином можна вважати 20.02.2024 днем отримання рішення, таким чином кінцевою датою щодо оскаржування даного рішення є 20.08.2024. Однак позивач, з незалежних від неї обставин, не змогла звернутися до суду, оскільки відповідно до лікарського заключення від 12.11.2024 виданого КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» у позивача гіпертонічна хвороба 2 ступеня та остеохондроз ПВХ з іррадіацією нижних кінцівок. Також позивачка зазначає, що 24.07.2024 зверталася до відповідача щодо скасування рішення Здолбунівської міської ради №283 від 20.10.2023.

05.09.2024 позивач отримала відмову щодо скасування оскаржуваного рішення. Вказує, що після того як спала аномальна спека 12.09.2024 звернулася до центру надання безоплатної правничої допомоги, тому просить суд визнати поважними причини пропуску процесуального строку звернення до суду та відкриття провадження у справі.

Повертаючи позовну заяву позивачу відповідно до ухвали від 17.02.2025 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Оскаржуване рішення позивач отримала 20.02.2024, що остання не заперечує. Таким чином строк звернення до суду відповідно до КАС України сплив 20.08.2024.

Звернення позивача із заявою до відповідача свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Позивач, пропустивши строк звернення до суду, не наводить жодних обґрунтованих причин пропуску строку звернення до суду, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення чи пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку звернення до суду без поважних причин, шляхом повернення позовної заяви.

Оскільки позивач вважає ухвалу від 17.02.2025 протиправною та такою, що порушує її, звернулася до апеляційного суду.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим, у пункті 3 ч. 1 статті 171 КАС України зазначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Своєю чергою, правові наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду визначені у ст. 123 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Одночасно з цим, ч. 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Водночас норми КАС України не дають визначення поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. Вочевидь такими є обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення особою процесуальних дій щодо звернення з позовною заявою у визначений законом строк; є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом; або пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Обставини такого роду, якщо на них посилається особа, повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Інститут строків звернення до адміністративного суду сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до реалізації права на звернення до суду. Встановлюючи такі строки, законодавець обмежив час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання строків, про які йдеться, зумовлює визначені законом правові наслідки.

Правила регулювання строків для подання скарги мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані [див. рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Perez de Rada Cavanilles v.», заява № 28090/95, пункт 45; від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v.), заяви №17160/06 та № 35548/06, пункт 34].

У справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У межах спірних правовідносин позивач оскаржує рішення Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області «Про погодження робіт щодо благоустрою прилеглої території до приватної земельної ділянки по вул. Степана бандери, 50, м. Здолбунів» №238 від 20.10.2023.

Відповідно до приписів ст. 59 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Ураховуючи правову природу оскаржуваного рішення як індивідуально-правового акта [рішення стосується прав (інтересів) визначених у ньому осіб, а його дія вичерпується його виконанням та має визначений строк, що відповідно до пункту 19 ч. 1 ст. 4 КАС України є ознаками індивідуально-правового акта], у правовідносинах щодо звернення до адміністративного суду з позовом про його оскарження (визнання протиправним та скасування) застосовується визначений ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячний строк, який у правовідносинах з позивачем обчислюється з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав (інтересів) цим Рішенням.

Позивач вважає, що початок перебігу строку звернення до суду слід пов`язувати саме з датою отримання ним листа-відповіді відповідача №П-158/03-23/24 від 20.02.2024.

Позивач також стверджує, що саме з цієї дати слід обчислювати шестимісячний термін звернення до суду, а його кінцевою датою є 20.08.2024.

Однак, позивач з незалежних від неї підстав, не змогла звернутися до суду.

У контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Своєю чергою, порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь ймовірності є високим і достатнім для висновку, що строк звернення до суду особа пропустила з поважних причин.

У межах окреслених позовних вимог в цій справі з`ясовано, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради опубліковане на сайті Здолбунівської міської ради, однак точної дати такого опублікування неможливо встановити, оскільки така не значиться на сайті, а також не вказана жодним іншим чином, у тому числі, у документі, який завантажується у форматі «Doc.».

Своєю чергою, апеляційний суд зазначає, що та обставина, що рішення було опубліковано на офіційному сайті органу місцевого самоврядування, передбачає достатній ступінь ймовірності, що особа, якої воно [рішення] стосується, може бути ознайомлена з його змістом з дати опублікування, за винятком випадків, коли особа наводить інші доводи.

Водночас у разі якщо особа посилається на обставини, які виключають для неї можливість бути обізнаною про рішення із цієї дати [дати оприлюднення], вона повинна довести ці обставини, а суд, у свою чергу, на підставі оцінки доказів, які є у справі, прийняти рішення щодо достатності підстав для визнання причин пропуску строку звернення з позовом поважними.

Апеляційний суд зважає на те, що позивач є пенсіонером, особою поважного віку (1959 р.н.) та могла бути не обізнаною про публікацію відповідного рішення на сайті відповідача, яке, з її тверджень, порушують її права та свободи.

Своєю чергою, встановлюючи наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом з 20.02.2024, як і сама зазначає позивач, та який завершився 20.08.2024, апеляційний суд зауважує таке.

Відповідно до заяви про поновлення строку звернення до суду, яка є додатком до заяви про усунення недоліків від 13.02.2025, позивач покликається на те, що відповідно до заключення від 12.11.2024, видане КНП «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» у позивача гіпертонічна хвороба 2 ст. та остохендроз ПВХ з іррадіацією в правих нижніх кінцівках. Гапертонічна хвороба не є тимчасовою, а хронічною. Літо 2024 року було аномально спекотним. Позивач не мала змоги зібрати пакет документів, який необхідний був для звернення центр безоплатної правової допомоги. Позивач могла вийти з дому лише ввечері, коли спала спека. У позивача присутній біль в ногах, а тому пересування на дальні відстані для неї є утрудненим.

В цей час позивач звернулася до відповідача з листом (24.07.2024) з питання скасування спірного рішення та 05.08.2024 отримала відмову у його скасуванні.

Після того як спала аномальна спека12.09.2024 позивач звернулася до центру надання безоплатної правничої допомоги у м. Рівне у справі щодо оскарження відмови Здолбунівської міської ради від 20.10.2023 №283. 23.10.2024 позивач отримала правовий висновок від адвокатського бюро «Воронюк Катерини» про те, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

21.11.2024 позивач вдруге звернулася в центр надання безоплатної правової допомоги щодо скасування відповідного рішення. З метою повного та всебічного з`ясування обставин, скеровувалися адвокатські запити та витребовувалися належні документи.

Позивач не має телефону з доступом до мережі Інтернет та не вміє ним користуватися, відповідно усі звернення скеровувалися особисто або листами, на що потрібно було час.

Позивач наголошувала, що доступ до правосуддя є для неї вкрай важливим, оскільки вважає, що надання дозволу на облаштування заїзду проведене з порушенням законодавчих процедур та при аварійній ситуації приведе до небезпеки та становить загрозу для цілісності будинку.

Позивач не проявляла пасивної поведінки щодо реалізації її процесуальних прав та по можливості вчиняла усі необхідні дії.

Просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку повідомленим у заяві про поновлення строку обставинам апеляційний суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №420/1782/23 вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Позивач самостійно вказала, що про спірне рішення дізналася 20.02.2024, однак жодним чином не аргументувала неможливості звернення до суду з моменту отримання спірного рішення. Покликаючись на спекотне літо, позивач не вказала чому не могла звернутися до суду з 20.02.2024 до настання відповідних обставин.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі №560/3070/19 зазначив, що хвороба, лікування в умовах денного стаціонару, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежать виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами закону.

Позивачем не доведено, що вона перебував у стані, який дійсно свідчив про наявність обмежень у здійсненні ним фізичної чи інтелектуальної діяльності.

Ба більше, позивач стверджує, що могла виходити з дому ввечері, могла скеровувати листи та запити, а також зверталася до центрів надання безоплатної правової допомоги.

Доказів неможливості вчинити відповідні дії до 20.08.2024 до матеріалів заяви не надано

Також слід звернути увагу на те, що позивач мала можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, з метою реалізації своїх прав та обов`язків у межах передбаченого КАС України строку на звернення до суду з позовом.

За правовими позиціями Верховного Суду, не є поважними причинами пропуску строків звернення до суду перебування особи під амбулаторним наглядом (постанова від 26.03.2020 № 805/2688/18-а), перебування у відпустках, відрядження та на лікарняному (постанова від 06.03.2019 № 805/1985/18-а), пропуск шестимісячного строку після закінчення стаціонарного лікування (постанова від 26.03.2020 №805/2688/18-а), перебування на стаціонарному лікуванні після спливу шестимісячного строку (постанова від 05.03.2020 № 200/2808/19-а), невжиття активних дій протягом майже трьох місяців з часу винесення спірного рішення (постанова ВП ВС від 01.04.2020 № 9901/601/19).

Натомість у справі, що розглядається, позивач звернулася з позовом до суду про оскарження рішення Здолбунівської міської ради Рівненського району, Рівненської області №283 від 20.10.2023 тільки 29.01.2025 через її представника через систему «Електронний суд», тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача із заявою до відповідача свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду (звернення від 24.07.2024 №П-1192/03-23/24). Аналогічно і щодо подання представником позивача адвокатських запитів.

Підсумовуючи викладене у сукупності, в даному випадку, колегія суддів не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду із апеляційною скаргою.

Отже, об`єктивних обставин, які б свідчили про неможливість звернутися до суду або наявність істотних обставин, які утруднювали б чи перешкоджали своєчасному зверненню до суду не встановлено.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18, від 17.06.2021у у справі №570/4516/19, від 18.02.2022 у справі №380/893/20.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку (пункт 49 постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19).

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №460/1335/25 про повернення позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич