Справа № 160/2605/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 рокуСправа №160/2605/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Мікаілова Наталія Францівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду його рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути його рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 звільнити його з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами - необхідність постійного догляду за хворою матір`ю, яка є інвалідом І групи та потребує його догляду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . 03.10.2024 року він вперше звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Проте, ані усної, ані письмової відповіді ним отримано не було. 16.11.2024 року він повторно звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, однак поданий рапорт був також проігнорований. Після чого, його представник звернулася із адвокатським запитом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просила надати інформацію на якій стадії знаходиться розгляд заяви про звільнення з військової служби її довірителя, але відповіді нею отримано не було. 30.12.2024 року він втретє звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Проте станом на день звернення до суду вищезазначений рапорт розглянутий не був та питання про звільнення його з військової служби відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий облік і військову службу" так і не було вирішено. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що задля реалізації права на звільнення позивач повинен подати відповідний рапорт. Однак, рапорти позивача про звільнення з військової служби ВЧ НОМЕР_1 не отримувались та не реєструвались. Відповідно командир ВЧ НОМЕР_1 не може прийняти вмотивоване рішення щодо рапорту на звільнення позивача з військової служби, який фактично відсутній. Докази направлення рапортів на звільнення з військової служби позивачем до позовної заяви не додано. Так само оригінали зазначених рапортів у ВЧ НОМЕР_1 відсутні.
Відповідачем також зазначено, що позивач дійсно звертався в усній формі до командування ВЧ НОМЕР_1 щодо консультацій з питань наявності підстав для звільнення його з військової служби на за сімейними обставинами. 19.01.2025 року ВЧ НОМЕР_1 задля перевірки підстав для звільнення з військової служби та з метою отримання документів, передбачених пп.26 п.5 додатку 19 до наказу МО України № 170 від 10.04.2009 року, а саме: акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, з використанням системи СЕДО було надіслано відповідний запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.01.2025 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 було надіслано відповідь щодо неможливості складання відповідного акту обстеження сімейного стану військовослужбовця за формальних підстав. Зміст відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 було усно доведено позивачу та запропоновано надати рапорт на звільнення у письмовій формі для отримання відповіді по суті. Зазначена відмова у складанні акту обстеження сімейного стану ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично унеможливлює звільнення позивача з військової служби, однак ВЧ НОМЕР_1 не може нести відповідальність за дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок відсутності відносин підпорядкування. Станом на день подання відзиву на позовну заяву позивачем рапорт на звільнення з військової служби до ВЧ НОМЕР_1 не надано. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
До суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що він неодноразово звертався з рапортами до ВЧ НОМЕР_1 , крім того на рапорті від 30.12.2024 року, міститься підписи командира батальйону, ТВО командира евакуаційної роти та командира батальйону майора. А тому, ним подано рапорт із врахуванням необхідності подальшого руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного питання в рапорті (по команді) та проставлення відповідних резолюцій. Зауважує, що рапорт із висновками прямого начальника, який клопоче перед вищим командуванням або ж вказує про відсутність підстав для звільнення, за будь-якого рішення передається до крайнього командира, який наділений повноваженнями вирішувати питання звільнення зі служби військовослужбовця. Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджується прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого ним рапорту про звільнення, відповідач допустив протиправну бездіяльність.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у письмових поясненнях, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач 30.12.2024 року звернувся до командира евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону ВЧ НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням щодо його звільнення з посади такелажника 1 відділення 3 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону ВЧ НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Проходити службу у військовому резерві ЗС України за відповідною військово-обліковою спеціальністю не бажає. На день виключення його зі списків ВЧ просить виплатити всі належні йому виплати (грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення тощо). Просив його особову справу направити до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно інформації, яка зазначена в рапорті від 30.12.2024 року, його завізували ТВО командира евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону ВЧ НОМЕР_1 та командир ремонтно-відновлювального батальйону ВЧ НОМЕР_1 . Останній клопотав саме перед командиром ВЧ НОМЕР_1 .
Жодної письмової відповіді на поданий позивачем рапорт не було.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Так, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.
Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Позивач вказує на своє право на звільнення з військової служби, з підстав необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, зокрема 30.10.2024 року звернувся до відповідача з відповідним рапортом.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Стосовно порядку звільнення п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 пункт 241 Положення №1153/2008).
Згідно із пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
За змістом частини 1 розділу І статті 14 Закон України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 р. №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Отже, подання рапорту, зокрема про звільнення з військової служби, до свого безпосереднього начальника є складовою військової дисципліни, дотримання якої є обов`язком військовослужбовця.
Лише у разі відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту безпосереднім керівником у військовослужбовця виникає право подати такий рапорт одразу старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Суд звертає увагу, що у спірних правовідносин позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у встановленому законом порядку.
Іншими словами, він подав вказаний рапорт "По команді".
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Вказане підтверджується відповідними резолюціями на рапорті позивача від 30.12.2024 року.
Як наслідок, судом не беруться до уваги твердження відповідача, що ним не було отриманого вищезгаданого рапорту позивача про звільнення його з військової служби, з огляду на зазначені вище обставини.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 30.12.2024 року подав по команді рапорт про звільнення з військової служби.
Однак, будь-яке рішення за результатом розгляду рапорту позивача щодо звільнення відповідачем прийнято взагалі не було.
Оскільки позивачем було подано по команді рапорт щодо звільнення з військової служби та на ньому наявні резолюції безпосередніх командирів позивача із клопотанням перед командиром військової частини ВЧ НОМЕР_1 щодо розгляду по суті рапорту, суд дійшов висновку про наявність бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача та не прийняття рішення по суті рапорту щодо його звільнення, чим порушено право ОСОБА_1 , передбачене статтею 26 Закону №2232-XII.
Вказане свідчить, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 30.12.2024 року. Жодних доказів на спростування вищезазначеного відповідачем до суду не надано, а матеріали справи не містять.
Разом з тим, щодо обраного позивачем способу захисту, то суд зазначає наступне.
У цій справі судом визнано, що рапорт про звільнення по суті розглянуто не було, а тому, на переконання суду, позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами - необхідність постійного догляду за хворою матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи та потребує його догляду є передчасною.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки в контексті встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби.
Підсумовуючи викладене вище, враховуючи що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби є відповідний наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби або обґрунтована відмова у задоволенні цього рапорту, а у спірному випадку відповідачем не надано доказів, що рапорт позивача був розглянутий. Тому належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача розглянути позивача рапорт від 30.12.2024 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).
За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовну заяву з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.12.2024 року про звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.12.2024 року про звільнення з військової служби та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма