Справа № 440/3505/25
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/3505/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2025 року через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якій позивач просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді:

- невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки в сумі 3626,32 грн. (з вирахуванням 5% військового збору);

всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді:

- невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки в сумі 3626,32 грн. (з вирахуванням 5% військового збору);

всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав спорі з приводу звільнення з публічної служби.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску. Роз`яснено позивачу, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Копія ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року надіслана судом до електронного кабінету позивача та представника позивача та судом отримано повідомлення про доставлення копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року до електронного кабінету позивача Кіяшко Т.М. 25 березня 2025 року та до електронного кабінету представника позивача адвоката Головатого О.В. 25 березня 2025 року.

Відповідно до пункту 2 частини 6, частини 7 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, днем вручення позивачу та його представнику копії ухвали від 24 березня 2025 року про залишення позовної заяви без руху є 25 березня 2025 року.

26 березня 2025 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строку на звернення до суду, яка вмотивована тим, що 24.12.2022 на картковий рахунок позивача були зараховані кошти в сумі 5348,16 грн., що надійшли від ГУ НП, однак у призначенні платежу платником не вказано, що ці кошти виплачені на виконання рішення суду у справі №440/7408/22, тому позивач дізналася про те, що вказані кошти виплачені на виконання рішення суду у справі №440/7408/22 після отримання на адвокатський запит від 19.01.2025 листа ГУ НП в Полтавській області від 31.01.2025. Що стосується інших виплат грошового забезпечення, що виплачені на виконання судових рішень шляхом перерахування на рахунки ОСОБА_1 у 2023 році, позивач зазначає, що вона чекала остаточного розрахунку на виконання рішення суду по справі №440/7408/22, щоб подати єдиний позов про компенсацію втраченої частини доходів.

Заробітна плата в розумінні частини першої статті 94 КЗпП України означає винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці, яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України Про оплату праці в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року №1282-ХII зі змінами).

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України Про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина перша, друга статті 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ).

З наведеного висновується, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013.

Конституційний Суд України у вказаному Рішенні виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України Про оплату праці такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У пункті 2.2 Рішення від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника.

Виходячи з цього, очевидним є те, що спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 05 травня 2022 року у справі №380/8976/21, від 29 листопада 2023 року у справі № 560/11895/23, від 14 грудня 2023 року у справі №600/4606/23-а, від 06 березня 2024 року у справі №600/5050/23-а.

Норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Разом із цим, частиною другою статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на те, що вказаним рішенням суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Отже, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 і від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22.

Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Відповідно до статті 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ варто розуміти грошові доходи громадян, що вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі №600/5050/23-а викладено такий висновок щодо застосування норм права: "Суд дійшов висновку, що поняття оплата праці і заробітна плата, які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці, у зв`язку з чим, застосуванню належить тримісячний строк звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення".

Як слідує з матеріалів позову, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 у справі №440/7408/22, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби у поліції грошової компенсації за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів у розмірі 6643,68 грн (шість тисяч шістсот сорок три гривні шістдесят вісім копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

24 грудня 2022 року на виконання цього рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 у справі №440/7408/22 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 5348,16 грн.

Згідно виписки банку по картці позивача за 24.12.2022 у графі "Опис операції" зазначено таке "Зараховано грошове забезпечення на поточні рахунки працівників ГУНП в Полтавській області згідно договору...".

Отже, 24 грудня 2022 року позивач дізналася про виплату їй грошового забезпечення ГУНП в Полтавській області.

З дня отримання грошового забезпечення 24 грудня 2022 року позивач вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила був би випадок, коли особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання вказаної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру грошового забезпечення звернулась до ГУНП в Полтавській області із заявою про надання їй відповідної інформації.

Проте, така заява була подана позивачем лише 19 січня 2025 року, тобто через два роки після отримання відповідної виплати грошового забезпечення, що свідчить про те, що позивач лише у 2025 році виявила належну зацікавленість та вчинила активні дії щодо отримання інформації про вид отриманого 24 грудня 2022 року грошового забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі №440/6387/22, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби у поліції грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів, та щодо недонарахування і невиплати грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 20 484 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 68 коп. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 239 (двісті тридцять дев`ять) грн 34 коп. В решті вимог - позов залишено без задоволення. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 .

14 липня 2023 року на виконання цього рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі №440/6387/22 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 16490,17 грн.

Згідно виписки банку по картці позивача за 14.07.2023 у графі "Опис операції" зазначено таке "... ст.гр.комп. за невик. відпустку, вик. лист ПОАС від 06.06.2023, спр. №440/6387/22.... .".

Також 14 липня 2023 року на виконання цього рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі №440/6387/22 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 192,67 грн.

Згідно виписки банку по картці позивача за 14.07.2023 у графі "Опис операції" зазначено таке "... ст.гр.комп. за невик. відпустку, вик. лист ПОАС від 06.06.2023, спр. №440/6387/22.... .".

Отже, позивач ще 14 липня 2023 року дізналася про здійснення виплат ГУНП в Полтавській області на виконання рішення суду у справі №440/6387/22.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 у справі №440/6714/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо включення при розрахунку одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції індексації грошового забезпечення за березень 2022 року та додаткової щомісячної винагороди за березень 2022 року, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 березня 2022 року № 146 о/с на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення за березень 2022 року та додаткової щомісячної винагороди за березень 2022 року, установленої Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 березня 2022 року № 146 о/с на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, а також виплатити недоплачену суму грошової допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №440/6714/22 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 по справі № 440/6714/22 скасовано в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Прийнято в цій частині постанову, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 року у справі № 440/6714/22 залишено без змін. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

10 листопада 2023 року на виконання цього рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 у справі №440/6714/22 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення за березень 2022 року та додаткової щомісячної винагороди за березень 2022 року.

Згідно виписки банку по картці позивача за 10.11.2023 у графі "Опис операції" зазначено таке "...добровільне вик. ріш. по сп. №440/6714/22 (однораз. грош. допом. при звільн. з урах. індексації за березень 22 р.).... .".

Отже, 10 листопада 2023 року позивач дізналася про здійснення їй виплат ГУНП в Полтавській області на виконання рішення суду у справі №440/6714/22.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 у справі №440/6705/23, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2023, адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень нуль копійок).

14 грудня 2023 року на виконання цього рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 у справі №440/6705/23 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн.

Згідно виписки банку по картці позивача за 14.12.2023 у графі "Опис операції" зазначено таке "... добровільне викон. рішення суду по сп. 440/6705/23 ГУНП в Полтавській області згідно договору...".

Отже, 14 грудня 2023 року позивач дізналася про здійснення їй виплат ГУНП в Полтавській області на виконання рішення суду у справі №440/6705/23.

Позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом лише 17 березня 2025 року.

Отже, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині позовних вимог про:

1. Визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді:

- невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

2. Зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді:

- невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 990/102/22.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №640/12324/19 викладено правовий висновок про те, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 зазначила, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з датою, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права чи законного інтересу, а не з датою, яку особа зазначає як таку, з якої вона усвідомила чи зрозуміла, що її права та інтереси порушуються, тому суд критично оцінює доводи позивача про те, що строк звернення до суду з даним позовом розпочав перебіг після отримання відповіді на адвокатський запит від 19.01.2025.

Звернення позивача із запитом не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права.

Доводи позивача про те, що вона чекала остаточного розрахунку по всім судовим справам для звернення до суду не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом, оскільки вчинення чи не вчинення дій щодо звернення до суду за таких обставин повністю залежало від волевиявлення позивача, позивач не мала жодних перешкод для звернення до суду у тримісячний строк, встановлений законом, а не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Так, у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №826/4464/17 викладено правовий висновок, що пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Позивачем не наведено жодних обставин, які були б об`єктивно непереборними, які б не залежали від його волевиявлення, та які б були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду у трьохмісячний строк, встановлений законом, а також у період після його закінчення до 17 березня 2025 року. Натомість, наведені позивачем у заяві обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України).

У рішенні від 18.10.2005 у справі МШ Голуб проти України ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Підсумовуючи викладене вище, суд вважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 25 березня 2025 року в наведеній вище частині позовних вимог.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №990/29/22, на яку посилається позивач, то у справі №990/29/22 оскаржувалася бездіяльність Президента України щодо невидачі указу, тоді як у цій справі предметом спору є стягнення компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення, у своїй постанові у справі №990/29/22 Верховний Суд не викладав висновків щодо застосування норм права, що регулюють строк звернення до адміністративного суду з вимогою щодо виплати компенсації втрати частини доходів.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи визнання неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 25 березня 2025 року в частині позовних вимог, наявні підстави, встановлені частиною 2 статті 123 та пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України для повернення позивачеві ОСОБА_1 позовної заяви в частині позовних вимог про:

1. Визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді:

- невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

2. Зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді:

- невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

- грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%);

всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

Водночас, в іншій частині позовна заява підлягає прийняттю до розгляду та слід відкрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №440/7158/23 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/7158/23 скасовано. Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

27 лютого 2025 року на виконання цього судового рішення від 26 вересня 2024 року у справі №440/7158/23 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 3626,32 грн.

Згідно платіжної інструкції №535 від 25.02.2025 у графі призначення платежу зазначено: "...випл.щоміс.надбавки за роботу в умов.режим.обмеж у розм.15% до посад.окладу по справі №440/7158/23...".

Отже, 27 лютого 2025 року позивач дізналася про здійснення їй виплат ГУНП в Полтавській області на виконання судового рішення у справі №440/7158/23.

Позивач звернулася до суду з позовом 17 березня 2025 року, тобто в межах тримісячного строку звернення до адміністративного суду з позовом в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді: щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки в сумі 3626,32 грн. (з вирахуванням 5% військового збору) та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді: щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки в сумі 3626,32 грн. (з вирахуванням 5% військового збору).

Відповідно до частини 1 статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 6 статті 12 цього Кодексу - що, справою незначної складності, є прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження врегульовані статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною 5 якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, які не вимагають проведення підготовчого провадження для повного та всебічного встановлення її обставин, суд дійшов висновку, що зазначена справа є справою незначної складності, не підпадає під винятки, передбачені частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відповідно до частини 6 статті 12, з урахуванням положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 121-123, 169, 171, 256, 257, 260, 262, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 25 березня 2025 року та повернути позивачеві ОСОБА_1 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області в частині позовних вимог про: 1. Визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді: невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО). 2. Зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді: невикористаної частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби за 2020 рік тривалістю 12 календарних днів в сумі 5348,16 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); індексації грошового забезпечення за період із 07.11.2015 по 30.11.2017 в сумі 2717,01 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); одноразової грошової допомоги при звільненні в урахуванням індексації за березень 2022 року в сумі 14931,09 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); грошової компенсації за невикористані частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 календарних дні, частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 19 календарних днів, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 20 років за 2021 рік у кількості 15 календарних днів у розмірі 16490,17 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); грошової компенсації за невикористану в році звільнення (2022 рік) відпустку в кількості 07 календарних днів в розмірі 192,67 грн. (з вирахуванням ПДФО та ВЗ в розмірі 19.5%); всього в загальній сумі 51830,87 грн. (без ПДФО).

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №440/3505/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді: щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки в сумі 3626,32 грн. (з вирахуванням 5% військового збору), та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати грошового забезпечення у вигляді: щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки в сумі 3626,32 грн. (з вирахуванням 5% військового збору).

Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Запропонувати відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі надати до суду відзив на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Роз`яснити відповідачу, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову в силу частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити, що відповідно до частини 7 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право вирішити справу за наявними матеріалами також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Встановити позивачу трьохденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка повинна відповідати статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановити відповідачу трьохденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке повинно відповідати статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити, що права та обов`язки учасників справи встановлені статтями 44, 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 11 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України надати позивачу дозвіл на подання в паперовій формі заяв по суті справи, клопотань та письмових доказів.

Суд зазначає про обов`язок учасника справи зареєструвати свій електронний кабінет (https://id.court.gov.ua), якщо такий учасник (и) справи відповідно до частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував (ли) його, а також про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Повідомити учасникам справи, що вони можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки суду: http://court.gov.ua/fair/sud1670/.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду в частині повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Сич