Справа № 440/13907/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09.04.2025р. справа №440/13907/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - позивач, суб"єкт владних повноважень)
до ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач)
простягнення суми заподіяної шкоди,

встановив:

Суб`єкт владних повноважень, Військова частина НОМЕР_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 суми заподіяної шкоди у розмірі 58.563,77 гривень (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят три гривні сімдесят сім копійок).

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що призначеним службовим розслідуванням було виявлено факт вчинення військовослужбовцем протиправних діянь та факт грубого порушення визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Силах України (затверджений законом України від 24.03.1999р. №548-ХIV) обов`язків, унаслідок чого було спричинено збитки у розмірі - 58.563,77грн.

Відповідач із зазначеним позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що у період 05.06.2024р.-19.06.2024р. проходив лікування у КНП Обласному госпіталі ветеранів війни (м. Харків).

Суд, вивчивши доводи усіх приєднаних до справи процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Як встановлено судом з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2024р. №2487 відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 та на підставі рапорту начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 06.06.2024 №53/21721 для встановлення ступеня вини старшого лейтенанта ОСОБА_1 (тобто відповідача у справі), командира інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти Військової частини НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за фактом неналежного виконання службових та посадових обов`язків посадовими особами Військової частина НОМЕР_1 .

З Акту службового розслідування встановлено, що з 28.10.2022 відповідач - старший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією на посаді командира інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти Військової частини НОМЕР_1 .

21.09.2023 внаслідок обстрілу під час виконання службових обов`язків в Покровському районі Донецької області відповідач - старший лейтенант ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму та був направлений до ортопедично-травматологічного відділення комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 6" (м. Дніпро).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-230924/20305 відповідач - старший лейтенант ОСОБА_1 проходив лікування в ортопедично-травматологічному відділенні комунального некомерційного підприємства "Хмельницька обласна лікарня" м. Хмельницький в період з 24.09.2023 по 14.11.2023.

З 20.11.2023 по 19.12.2023 відповідач - старший лейтенант ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №299 від 19.11.2023.

В подальшому, 20.12.2023 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №332 відповідач - старший лейтенант ОСОБА_1 був направлений на госпіталізацію до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 .

У свідоцтві про хворобу від 01.02.2024 №3 за висновком військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру північного регіону відповідач був визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Інформації та підтверджуючих документів про повернення відповідача - старшого лейтенанта ОСОБА_1 після завершення лікування та проходження військово-лікарської комісії у Військово-медичному клінічному центрі північного регіону у розташування Військової частини НОМЕР_1 не надано.

До стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 13.02.2024 надійшов рапорт від командира інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 про направлення його на стаціонарне лікування в умовах Військової частини НОМЕР_2 . Додатково також зазначено, що до рапорту додаються свідоцтво про хворобу та сканкопія медичної карти з рекомендаціями. Незважаючи на відсутність документів про повернення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з лікувального закладу в розташування Військової частини НОМЕР_1 , 16.02.2024 старший лейтенант ОСОБА_1 був направлений на госпіталізацію до травматологічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) (направлення від 16.02.2024 №41/2494). Наказу про вибуття на госпіталізацію старшого лейтенанта ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) до суду не надано.

17.02.2024, як вказано в огляді лікаря травматолога травматологічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), госпіталізація старшого лейтенанта ОСОБА_1 була перенесена на 29.02.2024, у зв`язку із затримкою виготовлення індивідуального імпланту для проведення оперативного втручання.

З 29.02.2024 по 15.03.2024 старший лейтенант ОСОБА_1 проходив стаціонарне обстеження та лікування у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ).

15.03.2024 відповідач - старший лейтенант ОСОБА_1 був виписаний з стаціонарного лікування згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2558. Інформацію про повернення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 чи продовження лікування у період з 16.03.2024 по 05.06.2024 не надано.

13.04.2024 до стройової частини відділення персоналу Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт відповідача - старшого лейтенанта ОСОБА_1 з клопотанням про звільнення його з військової служби за станом здоров`я. Даний рапорт Військовою частиною НОМЕР_1 прийнятий та зареєстрований 13.04.2024 вх. №53/15458. В рапорті зазначено, що до нього додається свідоцтво про хворобу №3 від 01.02.2024, згідно з яким був визнаний непридатним до військової служби.

В акті службового розслідування зазначено, що чітко знаючи та розуміючи зміст службових та посадових обов`язків, старший лейтенант ОСОБА_1 несумлінно поставився до їх чіткого виконання, які визначені у статутах Збройних Сил України, та в інших нормативно-правових актах. Діючи умисно, старший лейтенант ОСОБА_1 після отримання свідоцтва про хворобу від 01.02.2024 №3 з висновком військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, з повторним оглядом через 6 місяців, а саме 02.02.2024 не повернувся в розташування Військової частини НОМЕР_1 для надання документів для звільнення з військової служби за станом здоров`я, і не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на облік та направлення відповідних документів, у тому числі стосовно звільнення з військової служби за станом здоров`я, до Військової частини НОМЕР_1 , в подальшому, після проведеної операції та завершення лікування, а саме 16.03.2024 старший лейтенант ОСОБА_1 не повернувся в розташування Військової частини НОМЕР_1 для надання документів для звільнення з військової служби за станом здоров`я, і не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на облік та направлення відповідних документів, у тому числі стосовно звільнення з військової служби за станом здоров`я, до військової частини НОМЕР_1 .

За викладеними у відзиві твердженнями, 19.06.2024р. відповідач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2023 року №901 "Про затвердження Порядку здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, військовими частинами і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки", статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для передачі документів до військової частини НОМЕР_1 засобами системи електронного документообігу (СЕДО).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.06.2024р. №5211 засобами СЕДО до командира Військової частини НОМЕР_1 підлягали переданню рапорт відповідача, свідоцтво про хворобу №3, виписка із медичної карти №2623 від 19.06.2024р., виписка із медичної карти №2558 від 15.03.2024р.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №176 від 21.06.2024 року старший лейтенант ОСОБА_1 , колишній командир інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , який з 20 грудня 2023 року знаходився на лікуванні у КНП Обласному госпіталі ветеранів війни, м. Харків, з якого був виписаний 19 червня 2024 року, станом на 21 червня 2024 року не повернувся до розташування підрозділу, був знятий зі всіх видів забезпечення з 21 червня 2024 року. За неповернення до місця служби старшого лейтенанта ОСОБА_3 було позбавлено премії за червень 2024 року в повному обсязі. Припинено виплату грошового забезпечення з 21 червня 2024 року на підставі пункту 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (в редакції від 29.09.2023).

Відповідно до пояснень начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2024р. у зв`язку з проведенням службового розслідування було здійснено перевірку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди з лютого по червень 2024 року старшому лейтенанту ОСОБА_1 , який не повернувся із лікувального закладу 02.02.2024 року, та виявлено незаконні витрати фінансових ресурсів на загальну суму 92.387,46 грн., яка включає в себе наступні складові: грошове забезпечення за лютий (у березні) 2024 року у розмірі - 29.096,90 грн. (ПДФО - 5.317,20 грн; військовий збір - 443,10 грн., ЄСВ - 6.498,80 грн); грошове забезпечення за березень (у квітні) 2024 року у розмірі - 29.466,87 грн (ПДФО - 5.384,81 грн; військовий збір - 448,73 грн., ЄСВ - 6.581,43 грн); грошове забезпечення за червень (у липні) 2024 року у розмірі - 6.437,41 грн. (ПДФО - 1.176,38 грн; військовий збір - 93,03 грн., ЄСВ - 1.437,80 грн). Разом сума незаконних витрат фінансових ресурсів на грошове забезпечення становить - 92.387,46 грн. Зазначено, що фінансово - економічною службою можливе здійснення коригування сум надлишково сплаченого: єдиного соціального внеску в розмірі 14.518,03 грн.; врахувати в рахунок сплати наступних платежів суму надміру сплачених військового збору у розмірі - 989,86 грн. та податку на доходи фізичних осіб у розмірі - 11.878,39 грн.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024р. №2398 про підсумки службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 визнано старшого лейтенанта ОСОБА_1 винним в завданні шкоди державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , у розмірі 58.563,77 грн в повній мірі. За порушення вимог статей 11, 12, 16, 49, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, за несвоєчасне прибуття до місця служби на старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом б статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - догана.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2024р. №3270 про притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності заявника притягнуто до матеріальної відповідальності із 20% стягненням щомісячно до повного погашення заборгованості з грошового забезпечення в сумі 58.563,77 грн.

Таким чином, за судженням суб"єкта владних повноважень залишок суми незаконних витрат фінансових ресурсів, перерахованих на картковий рахунок відповідача - старшого лейтенанта ОСОБА_1 складає - 58.563,77 грн.

За твердженням суб"єкта владних повноважень, факт переплати грошового забезпечення та премії відповідачу в розмірі 58.563,77 грн повністю підтверджений матеріалами службового розслідування.

05.01.2025р. відповідачем до Військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт, в якому ОСОБА_1 зазначив про згоду на утримання з виплат, належних під час звільнення з військової служби від Військової частини НОМЕР_1 , сум зайво та безпідставно отриманих коштів у розмірі 58.274,24 грн згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №3270 від 22.08.2024р.

Стверджуючи про наявність підстав для стягнення з відповідача отриманого грошового забезпечення у сумі 58.563,77 грн заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі за текстом - Статут)) надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197; далі за текстом - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначені Законом України від 03.10.2019р. №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі за текстом - Закон №160).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №160 матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

На підставі ч.ч.1, 2, 4 ст.3 Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно з ч.ч.2, 6, 7 ст. 8 Закону №160 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону №160 у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

Доказів притягнення відповідача до кримінальної відповідальності матеріали справи не містять, позивачем таких доказів до суду не подано.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до пояснень начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2024р. у зв`язку з проведенням службового розслідування було здійснено перевірку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди з лютого по червень 2024 року старшому лейтенанту ОСОБА_1 , який не повернувся із лікувального закладу 02.02.2024 року, та виявлено незаконні витрати фінансових ресурсів на загальну суму 92.387,46 грн., яка включає в себе наступні складові: грошове забезпечення за лютий (у березні) 2024 року у розмірі - 29.096,90 грн. (ПДФО - 5.317,20 грн; військовий збір - 443,10 грн., ЄСВ - 6.498,80 грн); грошове забезпечення за березень (у квітні) 2024 року у розмірі - 29.466,87 грн (ПДФО - 5.384,81 грн; військовий збір - 448,73 грн., ЄСВ - 6.581,43 грн); грошове забезпечення за червень (у липні) 2024 року у розмірі - 6.437,41 грн. (ПДФО - 1.176,38 грн; військовий збір - 93,03 грн., ЄСВ - 1.437,80 грн). Разом сума незаконних витрат фінансових ресурсів на грошове забезпечення становить - 92.387,46 грн. Зазначено, що фінансово - економічною службою можливе здійснення коригування сум надлишково сплаченого: єдиного соціального внеску в розмірі 14.518,03 грн.; врахувати в рахунок сплати наступних платежів суму надміру сплачених військового збору у розмірі - 989,86 грн. та податку на доходи фізичних осіб у розмірі - 11.878,39 грн.

Таким чином, залишок суми незаконних витрат фінансових ресурсів, перерахованих на картковий рахунок відповідача - старшого лейтенанта ОСОБА_1 складає - 58.563,77 грн.

05.01.2025р. відповідачем до Військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт, в якому ОСОБА_1 зазначив про згоду на утримання грошових коштів у розмірі 58.274,24 грн, визначених за наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №3270 від 22.08.2024р. з сум грошового забезпечення, належних до виплати під час звільнення з військової служби.

Тож, матеріалами справи підтверджується подія фактичного визнання відповідачем боргу за заявленими до стягнення збитками та вільної внутрішньої волі на відшкодування цих збитків на користь Держави.

Також матеріалами справи підтверджується факт явного та очевидного, грубого порушення відповідачем правил проходження військової служби у спосіб безпідставного неприбуття до місця дислокації військового формування без поважних причин і отримання за цей час відсутності за місцем проходження служби грошового забезпечення.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується факт прийняття суб"єктом владних повноважень наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024р. №2398 та від 22.08.2024р. №3270 про обтяження відповідача обов"язком відшкодувати - 58.274,24грн. збитків, котрі станом на дату вирішення цього спору є діючими рішеннями суб`єкта владних повноважень, які відповідач не оскаржив до суду, але і не виконав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши приєднані до справи докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що заявлена суб`єктом владних повноважень вимога про стягнення коштів ґрунтується на події та факті вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку, котрий знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв"язку із фактом заподіяння Державі майнової шкоди у вигляді безпідставно виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю, відсутньому за місцем проходження військової служби без поважних причин.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У ході розгляду справи суб"єктом владних повноважень доведено, а відповідачем не спростовано існування підстав для обтяження винної особи обов"язком примусового відшкодування завданої державі майнової шкоди.

При цьому, підстав для висновку про надмірність або нерозумність обсягу міри юридичної відповідальності відповідача у контексті ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом на виконання ч.4 ст.9 КАС України у межах спірних правовідносин не знайдено.

Оскільки заявлена суб"єктом владних повноважень вимога не порушує прав та інтересів відповідача як учасника суспільних відносин, не призводить до безпідставного погіршення правового становища відповідача, є юридично умотивованою та документально доведеною, то позов належить до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-12, ст.ст. 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_3 ; зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 58.563,77 гривень (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят три гривні сімдесят сім копійок).

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко