Справа № 520/35531/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року Справа № 520/35531/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить (з урахуванням уточнених вимог): - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні; - зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 22.12.2020 (дата звільнення) по 12.12.2024 (дата проведення остаточного розрахунку), що становить 03 роки 11 місяців 21 день загалом у розмірі 193825,28 грн, який з 22.12.2020 по 18.07.2022 обраховано з урахуванням принципу співмірності в обсязі 122899,88 грн, а з 19.07.2022 по 12.12.2024 з урахуванням обмежень у періоді затримки шістьма місяцями нині чинною редакцією ст.117 КЗпП в обсязі 70925,40 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Виплата індексації грошового забезпечення позивача проведено на виконання судового рішення, однак без виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку із наведеним звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Просить позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що спірні правовідносини не регулюються нормами КЗпП України. Вина відповідача відсутня. Розрахунок з позивачем був проведений в повному обсязі. Невиплата індексації позивачу було здійснено не з вини відповідача, адже кошти для цього виділяються із державного бюджету України. разом із тим. Просить застосувати до спірних правовідносин принцип співмірності що сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить у позові відмовити. Разом зі тим, просить застосувати до спірних правовідносин строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.01.2025 адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, ОСОБА_1 проходив службу у ГУ ДСНС України в Харківській області.

22.12.2020 позивач звільнений відповідно до наказу відповідача № 374.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 у справі №520/11881/24, зокрема, зобов`язано головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року та з 01.03.2018 по 31.08.2019 з застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

На виконання судового рішення нарахована то виплачено індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 до 31.08.2019 у загальному розмірі с122164,30 грн (30.11.20245 виплачено 67318,31 грн, 12.12.2024 виплавлено 54845,99 грн).

Позивач наводить аргументи про те, що виплата індексації-різниці відбулась з порушенням строків, а тому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.1-2 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.1 та 2 ст.9 Закону № 2011-XII установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону № 108/95-ВР, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені ч.1 цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Суд зауважує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст.117 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положення ст.116,117 КЗпП України, входять до гл. VII КЗпП України - оплата праці.

Таким чином, приписи ст.116, 117 КЗпП України поширюються та встановлюють обов`язок для роботодавця виплатити компенсацію у разі допущення з їх вини затримки у здійсненні виплат, що пов`язані саме з оплатою праці.

Так, за приписами законодавства, особа, звільнена зі служби, має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені ст. 116 та 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 суд дійшов наступних висновків:

«Застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Однак період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Отож спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 23.12.2020 (наступний день після звільнення) до 11.12.2024 ( день, що передує дню виплати), а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

Період з 23.12.2020 до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Проте період з 19.07.2022 до 12.12.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Водночас Суд зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові».

З урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 06.12.2024, спірні правовідносини є релевантними правовідносинам у цій справі, а відтак суд застосовує їх до цих правовідносин.

Суд повторно відмічає, що дата звільнення позивача з військової служби є 22.12.2020.

Відтак спірні правовідносини за період з 23.12.20207 (наступний день після звільнення) до 19.07.2022 регулюються норми ст. 117 КЗпП України (чинними до 19.07.2022), тобто із застосування принципу співмірності; за період з 20.07.2022 до 12.12.2024 регулюються нормами ст. 117 КЗпП України (чинними з 19.07.2022), тобто із застосуванням обмеження виплати позивачу шістьма місяцями.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Таким чином, першим днем затримки є 23.12.2020.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд зазначає таке.

Остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений відповідачем 12.12.2024.

Відповідно до правової позиції викладно у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № №400/5427/24 суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що період стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється періодом з наступного дня після виключення позивача зі списків особового складу військової частини до дня, що передує дню фактичного розрахунку.

Отже кінцевий строк проведення розрахунку є 11.12.2024 та обмежує його шістьма місяцями у відповідності до ст. 117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Абз.3 п.2 Порядку №100 визначає, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Суд установив, відповідно до архівної довідки про фактично нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачу, розмір грошового забезпечення позивача складає: жовтень 2020 року у сумі 12018,09 грн, кількість відпрацьованих календарних днів 31, листопада 2020 року 12018,09 грн, кількість відпрацьованих календарних днів 30.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 394,03 (24036,18 грн : 61 календарний день) грн.

Так, кількість календарних днів обмеженого періоду невиплати середньої заробітної плати з 19.07.2022 по 11.12.2024 становить 184 календарних днів/6 місяців.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за обмежений період з 19.07.2022 по 11.12.2024 (обмеженням 6 місяцями, тобто 184 календарних днів) становить 72502,52 грн (394,03 грн *184 днів).

З зазначених сум роботодавець утримує податок з доходів та інші обов`язкові платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.12.2020 до 18.07.2022, суд прийшов наступного.

Суд установив, при звільненні (22.12.2020) позивачу відповідачем не виплачено суму індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 122164,30 грн. Вказана сума виплачена двома платежами 30.11.2024 та 12.12.2024.

Отже, вказана виплата сплачена позивачу поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Суд повторно відмічає, що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 394,03 грн.

Враховуючи дату виключення позивача зі списків особового складу (22.12.2020) та дату проведення остаточного розрахунку (12.12.2024), враховуючи встановлене з 19.07.2022 обмеження загального періоду виплати до шести місяців, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить до 19.07.2022 574 дні (з 23.12.2020 до 19.07.2022 (включно).

Таким чином сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 226173,22 грн (394,03*574 днів.).

Разом з тим, загальна сума заборгованості виплачена із затримкою складала 122164,30 грн, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 226173,22 грн, що очевидно є неспівмірним та порушує баланс справедливості.

Отже в даному випадку наявні підстави для зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

З урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, суд зазначає.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 215613,83 грн, з яких сума заборгованості виплачена із затримкою складала 122164,30 грн., що складає 56,65 % від загальної суми, належної позивачу при звільненні.

Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року 100 сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення становить 226173,22 грн.

Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 56,65 % становить 128127,13 грн.

При застосовуванні означеного підходу до обставин цієї справи сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 56,65 % становить 128127,13 грн, що свідчить про очевидну неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, яка виплачена 12.12.2024.

Отже, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, а також розміру майнових втрат, що зазнав позивач, враховуючи, що з позовами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації позивач звернувся зі спливом тривалого часу після звільненні з військової служби, чим істотно збільшив кількість днів затримки розрахунку при звільненні, суд прийшов висновку про зменшенням розміру середнього заробітку до 69206,07 грн (122164,30 грн*56,65/100) за період з 23.12.2020 до 18.07.2022, оскільки при цьому враховано справедливий і розумний баланс між інтересами позивача і відповідача, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 122164,30 грн.

З зазначених сум роботодавець утримує податок з доходів та інші обов`язкові платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність відмови щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене вище, ураховуючи що спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 117 КЗпП України (у редакціях до 19.07.2022 та після цієї дати), суд прийшов переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежившись шістьма місяцями, тобто за період з 19.07.2022 до 11.12.2024 в загальному розмірі 72502,52 грн; за період з 23.12.2020 до 18.07.2022, з урахуванням принципів справедливості та співмірності, у розмірі 69206,07 грн.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо доводів відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду передбачений ч. 3 ст. 122 КАС України, суд відмічає таке.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба є публічною службою у розумінні КАС України. Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. Під час визначення строків звернення до адміністративного суду для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, згідно з позицією Великої Палати необхідно застосовувати приписи статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

З урахування правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 «… період до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Позивач звільнений з військової служби 22.12.2020. Остаточний розрахунок із позивачем проведено 12.12.2024. Адміністративний позов подано до суду 26.12.2024.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що позивачем дотримано строк звернення до суду, який передбачено ст. 233 КЗпП України, а відтак підстав для залишення позову без розгляду суд не установив.

У відповідності до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 22.12.2020 до 12.12.2024.

Зобов`язати головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 23.12.2020 до 19.07.2022 у розмірі 69206,07 грн, за період з 19.07.2022 до 11.12.2024, що складає 184 календарні дні, та становить у розмірі 72502,52 грн, а всього у розмірі 141707 (сто сорок одну тисячу сімсот сім) гривень 59 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, місцезнаходження місто Харків, вулиця Шевченка, будинок № 8, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 09.04.2025.

Суддя М. І. Садова