Справа № 639/1725/25
Суддя: Борисенко О. О.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 639/1725/25
Провадження № 2-а/639/59/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.,

секретаря судового засідання Пивоварової Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 639/1725/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядового поліції Мельничука Владислава Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядового поліції Мельничука Владислава Віталійовича, в якому просив: скасувати постанову серії ЕНА № 4193340 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.03.2025, винесену стосовно позивача рядовим поліції Мельничуком Владиславом Віталійовичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.03.2025 під час керування автомобілем Mercedes Benz S4000 його було зупинено екіпажем патрульної поліції та поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовим поліції Мельничуком Владиславом Віталійовичем винесено щодо позивача постанову ЕНА № 4193340 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн. Позивач вважає вказану постанову такою, що винесена неправомірно, не відповідає закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке. Позивач зупинився на узбіччі за вимогою поліцейського, після чого поліцейський виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від в`їзду з прилеглої території, при цьому службовий автомобіль поліції аналогічно порушив правила дорожнього руху. При розгляді справи та складанні адміністративних матеріалів вимірювання відстані належним чином не проводилося. З оскаржуваної постанови вбачається, що порушення не зафіксоване ані свідками, ані нагрудною камерою поліцейського, у постанові міститься відмітка про камери спостереження, проте позивач ставить від сумнів допустимість цього доказу. Також, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не підтверджено та не доведено у встановленому законом порядку.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

18.03.2025 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків (а.с.25).

31.03.2025 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Суд, з власної ініціативі, витребував від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовий поліції Мельничук Владислав Віталійович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4193340 від 04.03.2025 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.32-33).

09.04.2025 суд на місці долучив до матеріалів справи відзив Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на позовну заяву, що надійшов до суду 07.04.2025 (а.с.39-48).

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, провести розгляд справи без участі представника відповідача.

Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що позивач допустив порушення вимог безпеки руху, а саме, здійснив зупину ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території (з посту поліції у смт Чутове), що підтверджується матеріалами відеофіксації, та не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія, чим порушив п.15.9 «и» та п.2.4. «а» ПДР України, що підтверджується відео фіксацією. Так, на неодноразові вимоги інспектора надати передбачені п.2.1 ПДР України документи, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс, водій зазначені вище документи не надав, у тому числі і через мобільний додаток «ДІЯ». Жодних порушень з боку інспектора щодо зупинки транспортного засобу позивача на блок-посту (смт Чутове) не було, оскільки, відповідно до п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 № 1456, уповноважена особа має право зупинити транспортні засоби у разі, зокрема, проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду. Під час розгляду справи позивача ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та позивач мав можливість на місці ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, жодних обмежень у користуванні правами, передбаченими ст. 268 КУпАП під час розгляду справи не було. Під час розгляду справи позивач виявив бажання скористатись послугами адвоката, в чому йому надано можливість викликати фахівця в галузі права на місці розгляду справи, на що ОСОБА_1 відповів «викликайте мені». Позивачу роз`яснено, що працівники лише у випадку адміністративного затримання патрульної поліції інформують центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, проте не забезпечують його прибуття, та у цьому випадку залучення фахівців в галузі права зі сторони інспекторів патрульної поліції чинний КУпАП не передбачає.

До відзиву відповідач долучив диск з відеозаписами.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, учасники справи у судове засідання не з`явилися.

09.04.2025 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач просив розгляд справи здійснювати без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Детюк Д.С., яка діє на підставі довіреності (а.с.42) у відзиві на позовну заяву просила провести розгляд справи без її участі.

Відповідач поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовий поліції Мельничук В.В. про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (згідно з частинами 1, 2 ст. 268 КАС України), у судове засідання не з`явився.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 268 КУпАП неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Суд установив, що 04.03.2025 об 11 год 30 хв поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовий поліції Мельничук Владислав Віталійович склав постанову серії ЕНА № 4193340, за змістом якої 04.03.2025 о 10 год 40 хв у смт Чутове на трасі Київ Харків - Довжанський 395 км водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes Benz S4000 р.н. НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9.и. ПДР України. А також водій не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом, чим порушив п.2.4.а. ПДР керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Стягнення накладено згідно зі ст. 36 на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. До постанови додаються: відео докази БК470712, камери спостереження (п.7) (а.с.9-13).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 222 КУпАП розгляд справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники відповідних територіальних управлінь патрульної поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у справах про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а.

Органом Національної поліції у цій справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, від імені якого виступає Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Отже, поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовий поліції Мельничук В.В. є неналежним відповідачем та не повинен відповідати за пред`явленим позовом, оскільки обов`язок за вимогами позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві, яким є Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлений позов, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Наведене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/12.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядового поліції Мельничука Владислава Віталійовича.

Згідно з п. 4 розділу І, п. 2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбачених частинами першою і другою статті 121-3, статтею 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП, поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з вимогами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до положень статей 73-75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

З огляду на викладене, суд визнає наданий до суду разом з відзивом відеозапис з БК470712 належним і допустимим доказом.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису суд вбачає, що фіксування події розпочате після зупинення транспортного засобу позивача на блокпосту у смт Чутове, та цей відеозапис не дає суду можливості встановити факт здійснення позивачем зупинки його транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території (порушення вимог п.15.9.и. ПДР України). Інших доказів щодо зазначеної відстані матеріали справи не містять.

Водночас, з вказаного відеозапису вбачається, що на блокпосту у смт Чутове після зупинки працівник поліції представився водію Mercedes Benz S4000 р.н. НОМЕР_1 , та пред`явив вимогу надати документи, передбачені п.2.1 ПДР України, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. На неодноразові вимоги поліцейських водій транспортного засобу посвідчення водія на право керування цим транспортним засобом не надав, обґрунтовуючи відмову тим, що працівники поліції не мали права його зупиняти. На що патрульний поліцейський повідомив позивача про те, що під час дії правового режиму військового стану він має законні повноваження зупиняти транспортні засоби під час перетинання ними блокпосту.

Відповідно до п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 № 1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Тобто, працівник поліції, зупинивши на блокпосту автомобіль, яким керував позивач, діяв в межах своїх повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства.

До винесення оскаржуваної постанови працівник патрульної поліції роз`яснив водію його права, згідно Конституції України та КУпАП, позивач розумів причину зупинки та суть вимоги яку йому висували, що підтверджує наявність суб`єктивної сторони (а саме вини позивача) правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Також, працівники поліції не обмежували позивача у праві скористатися правовою допомогою, запропонували останньому викликати адвоката для розгляду справи, проте позивач таким правом не скористався, вважав, що саме працівники поліції мають забезпечити його адвокатом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка .

Відповідно до частини 1 статті 126 КАС України, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425,00 грн, в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка є безальтернативною.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягає наявне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Наявність порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності суд не встановив.

Аналіз зазначених норм права та досліджені під час розгляду справи докази дають підстави для висновку про законність і правомірність дій інспектора поліції з винесення оскаржуваної позивачем постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Суд зауважує, що постанова, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності винесена саме за ч.1 ст.126 КУпАП, а не по будь-якій іншій статті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені е та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, аналізуючи дії відповідача, суд дійшов висновку про те, що вони є законними та обґрунтованими і відповідають критеріям, які вказані у зазначеній вище частині статті закону. Оскільки вони вчинені з дотриманням вимог ч.2 ст.19 Конституції України, а саме: вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх відомих відповідачу обставин, що мають значення для прийняття рішення; суду не надано доказів щодо будь-якої упередженості відповідача; також рішення приймалося добросовісно, розсудливо та пропорційно, про що свідчить інформація, яка міститься на електронному носії (диску) та застосовано єдиний можливий розмір штрафу, який є безальтернативним видом адміністративного стягнення в даному випадку; фактів дискримінації позивача суд не встановив; відповідач враховував те, що позивачем не заявлено будь-яких клопотань у законний спосіб, та своєчасно (без зволікань) прийняв рішення (постанову).

Отже суд вважає, що аргументи позивача є неспроможними, оскільки не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Суд ставиться критично до суб`єктивної думки позивача щодо відсутності законних підстав для зупинки його транспортного засобу на блок посту у державі в якій оголошено воєнний стан та на території якої точаться бойові дії. Оскільки є закономірним несення служби на блок постах і забезпечення відповідними службовими особами безпеки громадян особливо під час воєнного стану. Тобто, такі дії держави (зупинка транспортних засобів та перевірка документів осіб на блок постах) під час воєнного стану є цілком логічними та не повинні викликати негативних емоцій та/або сумнівів у їх законності у законослухняної, поміркованої та розсудливої особи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн (а.с.31) позивачу не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 6, 7, 9, 11, 44, 48, 73-78, 90, 132, 134, 139, 241-246, 268, 269, 271, 273-277, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядового поліції Мельничука Владислава Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4193340, винесену 04.03.2025 поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовим поліції Мельничуком Владиславом Віталійовичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 126 КУпАП - відмовити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4193340 від 04.03.2025 залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Відповідач: Поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області рядовий поліції Мельничук Владислав Віталійович, адреса місцезнаходження: м. Полтава, вул. Європейська, буд. 160.

Повне рішення складено 09.04.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО