Справа № 810/1961/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 810/1961/16

адміністративне провадження № К/990/33253/24, № К/990/33248/24, № К/990/36597/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року (суддя Діска А.Б.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (судді: Мєзєнцев Є.І. (головуючий), Епель О.В., Файдюк В.В.), на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року (суддя Діска А.Б.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (судді: Мєзєнцев Є.І. (головуючий), Епель О.В., Файдюк В.В.), на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року (судді: Мєзєнцев Є.І. (головуючий), Карпушова О.В., Файдюк В.В.) у справі № 810/1961/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

І. Суть спору

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «Васт-Транс») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач-1, контролюючий орган, ГУ ДПС у Київській області), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - відповідач-2, ГУ ДКСУ у Київській області) про (з урахування уточнених позовних вимог) зобов`язання Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування ТОВ «Васт-Транс» суми податку на додану вартість за грудень 2011 року у розмірі 98 241,00 грн, стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Васт-Транс» пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України за період з 11 червня 2012 року по 29 серпня 2016 року у розмірі 60 838,11 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порядку, визначеному Податковим кодексом України, позивач подав до ДПІ у Києво-Святошинському районі податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2011 року разом із заявою про бюджетне відшкодування у загальному розмірі 98 241,00 грн. На адресу позивача не надходило повідомлення-рішення про невідповідність або відмову у бюджетному відшкодуванні від відповідача, а тому, на думку позивача, контролюючий орган зобов`язаний був після перевірки 19 лютого 2012 року подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок позивача до 24 лютого 2012 року. Разом з цим, всупереч вимог чинного податкового законодавства, ДПІ у Києво-Святошинському районі у встановленому порядку та строки не подала до органу, що здійснює казначейське обслуговування, висновок про суму бюджетного відшкодування, що призвело до неотримання позивачем на розрахунковий рахунок суми бюджетного відшкодування, чим порушено права та законні інтереси ТОВ «Васт-Транс», як добросовісного платника податків. Крім того, позивач зазначив про те, що несвоєчасна виплата відповідної суми бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2011 року надає йому право на отримання пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Справа розглядалась судами неодноразово.

3.1. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року позов задоволено частково. Зобов`язано Києво-Святошинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування ТОВ «Васт-Транс» (ідентифікаційний код 30367782, місцезнаходження: 08113, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, вул. Лісна, буд. 1) суми податку на додану вартість у розмірі 98 241,00 грн за грудень 2011 року. Стягнено з Державного бюджету України на користь ТОВ «Васт-Транс» (ідентифікаційний код 30367782, місцезнаходження: 08113, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, вул. Лісна, буд. 1) пеню у розмірі 38 546,20 грн за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за грудень 2011 року. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Товариством вчинені всі необхідні дії для своєчасного отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, що не спростовано відповідачем.

3.2. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, задоволено апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області. Скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ТОВ «Васт-Транс» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про зобов`язання вчинити дії та стягнення пені відмовлено повністю. Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції з посиланням на те, що позивач мав право звернутися до суду з цим позовом протягом 1095 днів з дати виникнення права на бюджетне відшкодування за декларацією за грудень 2011 року, тобто, у період з 24.02.2012 по 24.02.2015. Проте позивач звернувся з цим позовом до суду поза межами строку, визначеного положеннями статті 102 Податкового кодексу України - 10.06.2016, тобто більш як через 3 роки з дати виникнення права на таке звернення.

3.3. Постановою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року касаційну скаргу ТОВ «Васт-Транс» задоволено частково. Скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд направляючи справу на новий розгляд зазначив, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій такими, що зроблені без повного з`ясування обставин (щодо строку звернення до суду, встановлення факту погашення бюджетного відшкодування та ін), що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року, адміністративний позов задоволено частково. Відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Київській області про залишення позову без розгляду. Стягнено з Державного бюджету України на користь ТОВ «Васт-Транс» (08113, Київська область, Бучанський район, с. Петрушки, вул. Лісна, 1, ) заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2011 року у розмірі 98 241,00 грн. Стягнено з Державного бюджету України на користь ТОВ «Васт-Транс» (08113, Київська область, Бучанський район, с. Петрушки, вул. Лісна, 1, ) пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ за період з 05 березня 2012 року по 05 серпня 2023 року у розмірі 104 405,42 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5. Суд першої інстанції, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання контролюючого органу про залишення позову без розгляду (яке контролюючий орган обґрунтовував тим, що позивачем було подано позов у цій справі з пропуском встановленого процесуальним законодавством строку (при цьому контролюючий орган зазначив, що позивачем було пропущено як строк звернення до суду передбачений положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України так і строк (у 1095 днів) визначений статтею 102 Податкового кодексу України)), оскільки позивач як в межах 1095-денного строку, так і після цього, неодноразово звертався до контролюючого органу з вимогами надати інформацію про результати перевірок та відомості про направлення до органів казначейства відповідних висновків (щодо проведення бюджетного відшкодування ПДВ). Суд апеляційної інстанції вказаним доводам контролюючого органу (зазначеним і в апеляційній скарзі) щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі оцінки не надав. Також, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючим органом не було направлено до відповідного територіального органу Державного казначейства України у встановлений законом строк висновок із зазначенням відповідної суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу, що свідчить про протиправну бездіяльність з боку контролюючого органу, а тому наявні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення на користь ТОВ «Васт-Транс» бюджетної заборгованості з ПДВ за грудень 2011 року в сумі 98 241,00 грн та пені на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ за період з 05 березня 2012 року по 05 серпня 2023 року у розмірі 104 405,42 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Київській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі № 810/1961/16 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Васт-Транс» у повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Васт-Транс» зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 19.03.1999 як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №087855 та є платником податку на додану вартість.

20.01.2012 позивачем до ДПІ у Києво-Святошинському районі було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2011 року, де у рядку 23.1 було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 98 241,00 грн. З вказаною податковою декларацією позивачем було також подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року).

Відповідно до квитанції № 2 податкову декларацію ТОВ «Васт-Транс» за грудень 2011 року разом з вказаними додатками було прийнято ДПІ у Києво-Святошинському районі та зареєстровано за № .

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач неодноразово звертався до податкового органу із запитами про надання інформації щодо результатів перевірок заявленої до відшкодування у декларації з ПДВ за грудень 2011 року суми податку у розмірі 98 241,00 грн та про направлення податковою інспекцією до органу державного казначейства висновку про відшкодування ТОВ «Васт-Транс» підтверджених сум податку. У відповідь на вказані запити контролюючим органом було надано позивачу загальну інформацію щодо обсягів вже відшкодованої суми податку та суму податку на додану вартість, що залишилась невідшкодованою.

Листом від 11.06.2016 №7202/10/10-13-15-01 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача, що надати інформацію про дату прийняття та направлення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків по ТОВ «Васт-Транс» із зазначенням суми, що підлягають бюджетному відшкодуванню є неможливим з огляду на вилучення відповідних документів СВ ПМ ДПІ у Києво-Святошинському районі у рамках розслідування кримінального провадження, порушеного за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункти 1, 4 частини четвертої статті 328, пункт 3 частини другої статті 353Кодексу адміністративного судочинства України.

Свої вимоги контролюючий орган обґрунтовує тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, пункт 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували зазначені норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20.

Контролюючий орган вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було надано належної оцінки доводам контролюючого органу (з урахуванням правових висновків викладених у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду), що позивач звертаючись з адміністративним позовом у цій справі, з вимогами про стягнення відповідної суми бюджетного відшкодування (за грудень 2011 року) та стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з бюджету, в червні 2016 року, пропустив строк на звернення до суду з цим позовом, при цьому як строк звернення до суду передбачений положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України так і строк у 1095 днів визначений статтею 102 Податкового кодексу України.

Таким чином, на переконання скаржника, у цій справі судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що строк для звернення до суду зі спірними вимогами сплинув, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Крім того, контролюючий орган звертає увагу, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доводам та доказам відповідача-1, зокрема, в частині відсутності станом на 31.01.2024 в інтегрованій картці ТОВ «Васт-Транс» інформації щодо обліку переплати по декларації за грудень 2011 року в сумі 98 241,00 грн. Зазначає, що контролюючим органом під час розгляду справи судом першої інстанції було надано службовий лист від 1824/10-36-04-05 від 01.02.2024 та витяг з інтегрованої картки платника податку з податку на додану вартість, які підтверджують факт відсутності станом на 31.01.2024 в інтегрованій картці ТОВ «Васт-Транс» інформації щодо обліку переплати по декларації за грудень 2011 року в сумі 98 241,00 грн.

9. Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

10. Касаційний розгляд справи проведено в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

11. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

12. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

У справі, що розглядається суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів контролюючого органу, що позивачем було подано позов у цій справі з пропуском встановленого процесуальним законодавством строку (при цьому контролюючий орган зазначив, що позивачем було пропущено як строк звернення до суду передбачений положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України так і строк (у 1095 днів) визначений статтею 102 Податкового кодексу України)), оскільки позивач як в межах 1095-денного строку, так і після цього, неодноразово звертався до контролюючого органу з вимогами надати інформацію про результати перевірок та відомості про направлення до органів казначейства відповідних висновків (щодо проведення бюджетного відшкодування ПДВ).

Тоді як, суд апеляційної інстанції вказаним доводам контролюючого органу, зазначеним, зокрема, і в апеляційній скарзі, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі оцінки не надав взагалі.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеними у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з положеннями пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з положеннями пункту 200.8 статті 200 Податкового кодексу України до декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України.

Відповідно до пункту 200.10 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Положеннями пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

За змістом положень пунктів 200.12, 200.13 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У свою чергу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, враховуючи вказані положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, вказаних вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У свою чергу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган у відзиві на позовну заяву (т.2 а.с. 136-142) у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом просив застосувати наслідки такого пропуску та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, контролюючим органом було подано суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що 20 січня 2012 року позивачем було подано декларацію з податку на додану вартість разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 98 241,00 грн, тобто право на бюджетне відшкодування у позивача виникло ще в лютому 2012 року, проте позивач звернувся з цим позовом лише 07 червня 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

В оскаржуваному рішенні Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року суд першої інстанції надаючи оцінку вказаним доводам контролюючого органу зазначив, що матеріалами справи підтверджується, що після спливу строків, протягом яких контролюючий орган мав здійснити камеральну (документальну) перевірку заявленого бюджетного відшкодування ПДВ, позивач як в межах 1095-денного строку, так і після цього, неодноразово звертався до відповідача-1 з вимогами надати інформацію про результати перевірок та відомості про направлення до органів казначейства відповідних висновків. Водночас жодна з відповідей контролюючого органу не містила інформації про підтвердження або не підтвердження контролюючим органом суми від`ємного значення ПДВ, заявленого до бюджетного відшкодування у податковій декларації з ПДВ за грудень 2011 року. Суд першої інстанції, з урахуванням зазначеного, з метою вирішення цього питання в досудовому порядку, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання контролюючого органу.

Тобто, оцінка вказаних доводів контролюючого органу, за змістом рішення суду першої інстанції, зводиться не до встановлення дотримання/не дотримання позивачем визначеного строку звернення до суду з цим позовом, а до надання оцінки листуванню між позивачем та контролюючим органом, а також до встановлення бездіяльності у діях контролюючого органу при наданні відповідних відповідей на запити позивача.

Як уже зазначалось вище, доводи контролюючого органу, викладені ним в апеляційній скарзі, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом були залишені судом апеляційної інстанції без жодної належної оцінки.

Контролюючий орган в касаційній скарзі вказує, що згідно сформованих висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах суд має перевірити строки звернення до суду з відповідними позовними вимогами, проте судами попередніх інстанцій не було враховано того, що позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами строку давності.

Отже, враховуючи доводи касаційної скарги контролюючого органу ключовим питанням у цій справі є дотримання позивачем строку звернення до суду.

Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України. На підставі частин першої-третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частинами другою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

До моменту ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанов від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, фактично існувала практика з правозастосування, на яку зокрема посилається і контролюючий орган в касаційній скарзі.

Так, зокрема, у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

У постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18 Верховний Суд підтримав позицію про те, що і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.

У подальшому, в постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18 та сформулювала наступні правові висновки.

Положення пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 102 Податкового кодексу України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Таким чином, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зміна правового регулювання, зміна Верховним Судом способу захисту порушеного права та підтверджені у встановленому порядку фактичні обставини щодо неможливості реалізації права особою, перелік спрямованих нею на досягнення цієї мети заходів підлягають оцінці судом за заявою позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в кожному конкретному випадку при з`ясуванні поважності причин пропуску цього строку.

Отже, Велика Палата Верховного Суду хоча і змінила правозастосування в частині строку звернення до адміністративного суду (шість місяців, а не 1095 днів) проте фактично констатувала (підтвердила) обов`язок суду першочергово перевіряти строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами, зокрема, щодо стягнення пені.

Навіть якщо факт пропуску позивачем строку звернення до суду буде виявлено вже після відкриття провадження у справі суд також має вчинити певні процесуальні дії та надати оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду. Про що також свідчать і положення частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто у спірних правовідносинах суду необхідно було спочатку перевірити строк звернення до суду з цим позовом, а потім, у разі необхідності, переходити до встановлення обставин щодо обґрунтованості заявлених вимог.

При цьому, Суд звертає увагу, що у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як підтверджується змістом апеляційної скарги контролюючого органу (том 2, а.с. 1-11), відповідач-1 наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду з урахуванням висновків, наведених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вимоги до змісту постанови суду апеляційної інстанції визначені статтею 322 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з абзацами «б» та «в» пункту 3 частини першої статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції складається з: доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Суд зазначає, що зміст постанови не дає підстав вважати, що суд апеляційної інстанції дотримався наведених вимог, оскільки в мотивувальній частині судового рішення відсутня будь-яка оцінка доводам контролюючого органу щодо пропущення строку звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами у контексті висновків, наведених у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, і у справі № 140/1770/19.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції за визначеними Кодексом адміністративного судочинства України правилами не може ревізувати/надати належну оцінку висновкам суду першої інстанції в контексті висловлених позицій щодо наявності/відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що суд апеляційної інстанції, ґрунтуючись на доводах та вимогах апеляційної скарги, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та, за наслідками розгляду апеляційної скарги, у своїй постанові повинен зазначати, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, а не обмежуватися лише формальними висновками, зокрема, щодо їхньої необґрунтованості та недоведеності.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 200/6795/20-а.

У оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції зазначив загальні висновки про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, фактично відтворивши рішення суду першої інстанції, якою вирішувалось питання наявності права позивача на суму бюджетного відшкодування з ПДВ та пені, нарахованої на таку суму. Проте, суд апеляційної інстанції не відповів на викладені контролюючим органом в апеляційній скарзі доводи щодо строку звернення Товариства до суду з відповідними позовними вимогами та наявності/відсутності підстав для поновлення пропущеного строку.

Відтак, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у цій справі, зважаючи на викладену Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду позицію, зокрема у справі № 140/1770/19, а також з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції повноважень щодо встановлення обставин у справі та оцінки доказів Суд дійшов висновку про необхідність передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки під час розгляду справи не перевірено важливих доводів апеляційних скарг й не враховано відповідних висновків Верховного Суду для цілей розгляду цієї справи.

Суд наголошує, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими.

Суд також звертає увагу на те, що направлення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд з підстав наведених вище не дає можливості сформувати висновки в контексті наявності чи відсутності права позивача на отримання сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Це пов`язано з тим, що, як уже зазначалось, першочергово суд має розв`язати при апеляційному перегляді покладене в основу апеляційної скарги питання законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції у контексті висновків дотримання/недотримання строку звернення до суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

13. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

За правилами частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Наведене свідчить про те, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції року не відповідає вимогам статей 242, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, з огляду на приписи статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду, під час якого необхідно врахувати викладене, перевірити доводи, наведені в апеляцій скарзі, і, за наслідками розгляду апеляційної скарги, прийняти законне і обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Таким чином, з огляду на неповноту апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а також те, що доводи касаційної скарги в значній частині дублюють доводи апеляційної скарги, що стосується неповного з`ясування обставин справи в контексті строку звернення до суду, і оцінку яких суд касаційної інстанції надати не може в силу передбачених Кодексом адміністративного судочинства України повноважень, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

14. При цьому враховуючи, що за результатами розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі № 810/1961/16 підлягає скасуванню, то з урахуванням приписів статей 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (якою переглянуте додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року), додаткова постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у цій справі також мають бути скасовані як невід`ємні частини рішення про вирішення справи по суті позовних вимог.

15. Водночас з огляду на те, що Суд дійшов висновку про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (якою переглянуте додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року), додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у цій справі з мотивів скасування рішення, яким справу було вирішено по суті позовних вимог, доводи контролюючого органу, наведені ним в касаційних скаргах на підтвердження протиправності вказаних рішень, оцінці не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі № 810/1961/16 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (якою переглянуте додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року) у справі № 810/1961/16.

Скасувати додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 810/1961/16.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова