Справа № 991/1932/25
Суддя: Глотов М. С.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча суддя у 1-й інстанції: Сікора К.О.Справа № 991/1932/25
Доповідач: Глотов М.С.Провадження №22-а/991/14/25
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА ВИЩОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО СУДУ
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 рокумісто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді Глотова М. С., суддів: Панаіда І. В., Панкулича В. І.,

за участю: секретарки судового засідання Міленко О. В.,

представників позивача - Гаврилевської О. О., Сербін І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 10 березня 2025 року щодо відмови у задоволенні заяви Міністерства юстиції України про забезпечення позову у справі за позовом Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод», Фонд державного майна України, до ОСОБА_1 , Міжнародної компанії публічне акціонерне товариство «Об`єднана компанія «РУСАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів - Компанія «RS International GmbH» («РС Інтернешнл ГмбХ»), Компанія «United Company Rusal Marketing & Management Limited» («Юнайтед Компані Русал Маркетінг & Менеджмент Лімітед»), Компанія «Libertatem Materials Ltd» («Лібертейтем Метеріалс Лтд»), Компанія «AL Plus Holdings LLC» («ЕйеЛ Плас Холдінгз ЕлЕлСі»), про застосування санкції, передбаченої п. 1-1, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції»,

В С Т А Н О В И Л А:

06.03.2025 до Вищого антикорупційного суду надійшла позовна заява Міністерства юстиції України /далі - Мін`юст/ до ОСОБА_1 , Міжнародної компанії публічне акціонерне товариство /далі - МК ПАТ/ «Об`єднана компанія «РУСАЛ» про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції» /далі - Закон про санкції/ (т. 1 а. с. 1-24), за якою ухвалою від 10.03.2025 відкрито провадження у справі (т. 1 а. с. 50-52). Разом із позовною заявою до суду надійшла заява Мін`юсту про забезпечення позову, у задоволенні якої було відмовлено (т. 1 а. с. 25-31, 41, 48-49, 54-60).

Рішення про відмову в забезпеченні позову мотивоване тим, що: (1) Мін`юст у разі виявлення незаблокованих активів зобов`язаний звернутися до відповідних органів та/або посадових осіб із вимогою вчинити дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користування та розпорядження цими активами, і таке звернення підлягає негайному виконанню; (2) позивачем не надано доказів наявності ризиків вчинення відповідачами дій щодо користування, розпорядження або відчуження предмету позову; (3) позивачем не наведено підстав та не надано доказів, які б свідчили, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; (4) під час розгляду питання щодо забезпечення позову не досліджується обґрунтованість позовних вимог.

28.03.2025 до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду /далі - Апеляційна палата/ надійшла апеляційна скарга Мін`юсту на вищевказану ухвалу щодо відмови в забезпеченні позову (т. 2 а. с. 1-13), в якій висловлено прохання про скасування оскаржуваного рішення та постановлення ухвали щодо заборону компанії «RS International GmbH» (місцезнаходження: Швейцарська Конфедерація, реєстраційний номер: СНЕ-113.642.450) і Товариству з обмеженою відповідальністю /далі - ТОВ/ «Миколаївський глиноземний завод» () вчиняти дії, спрямовані на користування, відчуження та розпорядження бокситами, глиноземом металургійними та глиноземом напрацьованим, належними компанії «RS International GmbH» (місцезнаходження: Швейцарська Конфедерація, реєстраційний номер: СНЕ-113.642.450), які знаходяться на території ТОВ «Миколаївський глиноземний завод».

В апеляційній скарзі Мін`юст вказав, що: (1) хоч на зазначене майно і накладено арешт ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва в межах кримінального провадження, але є підстави вважати, що у випадку скасування арешту та у разі невжиття додаткових заходів із забезпечення позову, ОСОБА_1 і МК ПАТ «ОК «РУСАЛ», та/або компанією «RS International GMBH», можуть вчинятися дії, спрямовані на відчуження активів (зокрема, шляхом передачі права вимоги на заявлений до стягнення актив третій особі) для недопущення їх стягнення в дохід держави; (2) заява про забезпечення позову подавалася з метою збереження активів (п. 4 ч. 1 ст. 151 КАСУ), які Мін`юст просить стягнути в дохід держави, через позбавлення можливості їх зменшення чи відчуження; (3) ст. 283-1 КАСУ не містить такої умови для подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову як обов`язок центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, звертатися до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинити дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами; (4) вимога про забезпечення позову, про яку просить позивач не відноситься до типів забезпечення позову, недопущення яких прямо встановлено в ч. ч. 3, 4, 6 ст. 151 КАСУ; (5) існування адміністративного порядку блокування активів, передбаченого ч. 8 ст. 5 Закону про санкції, не виключає та не обмежує Мін`юст в праві скористатися судовим порядком забезпечення позову у справі про застосування санкцій, закріпленим в главі 10 КАСУ; (6) наслідками невиконання ухвали про забезпечення позову є притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за ст. 382 Кримінального кодексу України, в той час як невиконання вимог центрального органу виконавчої влади, передбачених ч. 8 ст. 5 Законом про санкції, не може призвести до притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим механізм судового забезпечення позову є більш ефективним і відрізняється від механізму адміністративного.

03.04.2025 колегія суддів Апеляційної палати відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою Мін`юсту, призначила її до розгляду та встановила строк до 07.04.2025 включно для подачі відзиву на апеляційну скаргу (т. 2 а. с. 226). Сторона відповідачів правом на подачу відзиву не скористалася і в судове засідання не прибула.

В судовому засіданні представниці Мін`юсту підтримали апеляційну скаргу та зазначили, що вказані активи були виявлені та заблоковані Службою безпеки України, а не Мін`юстом, тому не було можливості звернутися до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинити дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні представниць позивача та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків щодо необхідності відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Одним з дієвих правових інструментів позбавлення економічної бази для ведення агресивної війни проти України та компенсації наслідків від таких дій є санкції, що запроваджені Законом про санкції.

Відповідно до ст. 5-1 Закону про санкції санкція у вигляді стягнення в дохід держави активів має винятковий характер, може бути застосована лише щодо фізичних та юридичних осіб, які своїми діями створили суттєву загрозу національній безпеці, суверенітету чи територіальній цілісності України (в тому числі шляхом збройної агресії чи терористичної діяльності) або значною мірою сприяли (в тому числі шляхом фінансування) вчиненню таких дій іншими особами. Вона може бути застосована у період дії правового режиму воєнного стану чи після його припинення або скасування (якщо позовну заяву про застосування цієї санкції подано в період дії правового режиму воєнного стану) та за умови, що на відповідну фізичну чи юридичну особу в порядку, визначеному цим Законом, вже накладено санкцію у виді блокування активів.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України /далі - РНБО/ від 12.10.2022 до ОСОБА_1 та від 19.10.2022 до МК ПАТ «Об`єднана компанія «РУСАЛ» (відповідачів) було застосовано санкції, серед інших, у виді блокування активів.

Відповідно до ст. 4 Закону про санкції блокування активів - це тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Вищезазначеними рішеннями РНБО позбавила ОСОБА_1 і МК ПАТ «Об`єднана компанія «РУСАЛ» права користуватися та розпоряджатися активами, що їм належать, а також активами, щодо яких вони можуть прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, вживає заходів щодо виявлення та розшуку активів фізичних та юридичних осіб, зазначених у відповідних рішеннях РНБО (абз. 2 ч. 8 ст. 5 Закону про санкції).

У разі виявлення незаблокованих активів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, звертається до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинити дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами. Така вимога центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, є обов`язковою та підлягає негайному виконанню (абз. 4 ч. 8 ст. 5 Закону про санкції).

Згідно з Положенням про Мін`юст, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, є Мін`юст.

Мін`юст, реалізуючи свої повноваження виявляє та розшукує активи фізичних та юридичних осіб, зазначених у відповідних рішеннях РНБО, у разі виявлення незаблокованих активів - зобов`язує компетентні органи та посадових осіб вчиняти дії, спрямовані на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися відповідними активами.

Таким чином, Мін`юст, не лише має право, а зобов`язаний блокувати виявлені активи, щодо яких наявні підстави вважати, що підсанкційна особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Відтак доводи Мін`юсту про необов`язковість звернення до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинення ними дій, спрямованих на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами є безпідставними та суперечать вимогам ч. 8 ст. 5 Закону про санкції, оскільки питання про заборону вчинення дій щодо незаблокованих активів необхідно вирішувати не в судовому порядку, а в порядку, визначеному Законом про санкції. Крім того, позивачем не надано суду доказів звернення до відповідних органів чи посадових осіб з вимогою про вчинення дій, спрямованих на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами.

Також колегія суддів відхиляє твердження Мін`юсту про неможливість застосування ч. 8 ст. 5 Закону про санкції, оскільки активи, про які йдеться, вже були заблоковані за рішенням слідчого судді в рамках арешту майна у кримінальному провадженні, так як накладення арешту в іншому процесуальному порядку (кримінальне провадження) не вважається їх блокуванням в розумінні Закону про санкції. Тому, в Мін`юсту були підстави для звернення до відповідних органів та/або посадових осіб з вимогою вчинення ними дій, спрямованих на тимчасове позбавлення відповідних осіб права користуватися та розпоряджатися цими активами.

Розгляд позовної заяви щодо застосування санкції здійснюється в порядку адміністративного судочинства за правилами, визначеними ст. 283-1 КАСУ. Особливість провадження у справах про застосування санкцій, скорочені строки розгляду відповідного позову, визначення Законом про санкції спеціального порядку блокування активів підсанкційних осіб виключають можливість і необхідність застосування судом заходів забезпечення позову. Сам по собі розгляд судом заяви про забезпечення позову, апеляційне оскарження судового рішення з цього питання, розгляд апеляційної скарги можуть призвести до наслідків, протилежних меті забезпечення позову та завдати шкоди розгляду позову по суті.

За підсумками апеляційного перегляду колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ним прийнято правильне рішення щодо відмови у задоволенні заяви Мін`юсту про забезпечення позову.

Із урахуванням наведеного, та оскільки доводи сторони позивача не знайшли свого підтвердження, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150, 283-1, 304, 308, 311, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Вищого антикорупційного суду від 10 березня 2025 року про відмову в забезпеченні позову у справі про застосування санкції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.С. Глотов
Судді:І. В. Панаід
В. І. Панкулич