Справа № 276/486/25
Суддя: БОБЕР Д. О.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 276/486/25
Провадження по справі №2-а/276/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року с-ще Хорошів

Володарсько-Волинський районний суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4293709 від 18.03.2025 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень, провадження у справі закрити. В позовній заяві позивач зазначає, що згідно винесеної постанови ЕНА № 4293709 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17.03.2025 о 23:56 в смт. Черняхів по вулиці Коростенська, 34 керував транспортним засобом, в якого в темну пору доби не освітлювався державний номерний знак, чим порушив п.2.9.в ПДР керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи не освітленим. Позивач вказує, що перед виїздом додому з міста Житомира, він особисто перевіряв (враховуючи, що це вже була нічна пора доби, а це особливо важливо) всі елементи освітлення його автомобіля, в тому числі «підсвідку» номерних знаків, все працювало, жодних поломок не було. Працівники поліції під час зупинки не представили фото,- відео докази самого факту правопорушення, а саме керування ним транспортного засобу без освітлення державного номерного знаку. Перед початком розгляду справи поліцейський зобов`язаний представити докази, і вже після цього проводити сам розгляд справи, однак цього не було зроблено.

Позивач також зазначає, що працівникам поліції він декілька разів наголошував, що ніякого правопорушення не вчиняв, та повідомив що бажає про це написати в окремому поясненні. Однак можливості викласти всі обставини справи в письмовому вигляді (в поясненні) працівники поліції позивачу не надали, пояснивши, що вони нібито поспішають, та їм ніколи чекати. Отже, в черговий раз це є свідченням того, що працівниками поліції грубо порушено процедуру розгляду справи, адже не отримавши від нього письмових пояснень щодо всіх обставин справи, вони винесли постанову. Крім того, працівники поліції не надали позивачу можливості скористатися правовою допомогою та не залучили у справу захисника, він бажав та висловлювався з цього приводу, щоб розгляд справи здійснювався в присутності захисника, однак працівниками поліції не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги у цій справі.

Позивач своєї вини не визнає та вважає, що у його діях не було ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого вищевказаною статтею було незаконним, протиправним та необґрунтованим рішенням працівника поліції. Зазначає, що інспектором поліції не були повно і всебічно досліджені усі обставини справи та була грубо порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема було порушено його право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою та надавати пояснення.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача вказує, що зі змісту постанови вбачається, що 17.03.2025 о 23:56 в смт. Черняхів по вулиці Коростенська, 34 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив п.2.9.в ПДР. У пункті 2.9.в ПДР зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

У зв`язку з порушенням вищевказаних норм, інспектором СРПП ВПД №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області Данилівським В.С., винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності: скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. Доказом встановлення вини Позивача у порушенні Правил дорожнього руху являється винесена у встановленому законом порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення, а також відеодокази. Зазначає, що твердження позивача на неправомірні дії з боку поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими. До відзиву долучено оптичний диск з відеозаписом, на який посилається представник відповідача у своєму запереченні проти позову. Представник відповідача вказує, що з відеозаписів вбачається, що правоохоронці повідомили водію про причину зупинки та суть скоєного ним правопорушення, на відео зафіксовано порядок розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , а також те, що поліцейським ознайомлено правопорушника зі ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, роз`яснено порядок оскарження постанови та сплати штрафу.

02.04.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив. Однак, згідно ч.1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив), а тому відповідь на відзив, подана позивачем, - судом залишається без розгляду, оскільки його подання не передбачено законом.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив проводити розгляд справи без його участі.

Позивач у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Згідно ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність свого рішення з використанням доказів, які були покладені в основу оскаржуваного рішення з обґрунтуванням висновків про правомірність своїх дій та порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Згідно ч.3 ст.79 КАС України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 18.03.2025 року інспектором СРПП ВПД №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області Данилівським В.С. винесено постанову серії ЕНА № 4293709 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 1190 грн., передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, а саме за те, що 17.03.2025 о 23:56 в смт. Черняхів по вулиці Коростенська, 34 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив п.2.9.в ПДР України.

З вказаною постановою позивач не згоден, так як вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, а також внаслідок порушення працівниками поліції порядку розгляду справи, що призвело до порушення прав позивача та неповного з`ясування обставин справи.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1.Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію"(далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

До компетенції органів Національної поліції відповідно до ст. 222 КУпАП віднесено розгляд справи, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року, Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року.

Приписами п. 2.9 «в» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: - не належить цьому засобу; - не відповідає вимогам стандартів; - закріплений не в установленому для цього місці; - закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; - неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4293709 від 18.03.2025 року, в якості об`єктивної сторони правопорушення вказано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак.

Матеріали справи містять оптичний диск, поданий відповідачем разом із відзивом на позовну заяву. Проте з вказаного відео не вбачається факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, оскільки з відео неможливо встановити, що він за обставин, зазначених в спірній постанові ЕНА № 4293709 від 18.03.2025 керував автомобілем, в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, на відеозаписах зафіксовано лише спілкування поліцейського з водієм ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання належних та допустимих доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Позивач стверджує, що в його діях відсутня вина у вчиненні адміністративного порушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, оскільки перед виїздом він перевірив справність всіх елементів транспортного засобу, зокрема, справність підсвітки номерного знаку.

З`ясовуючи наявність вини у діях ОСОБА_1 як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення суд виходить з наступного.

Вина є основною й обов`язкова ознакою суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку. Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.

Відповідно до п.2.3 «а» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу, в тому числі наявність освітлення номерного знаку.

Однією із головних умов притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП є встановлення суб`єктивної сторони складу правопорушення, яка полягає в наявності умислу. Тобто водій має усвідомлювати те, що він керує автомобілем з технічною несправністю. Однак, якщо така ситуація виникає в дорозі, то водій, відповідно до п. 31.5 ПДР, має вжити всі можливі заходів для її усунення, а якщо зробити це неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту.

Отже, якщо така несправність виникла під час руху, і водій не знав про це, то така ситуація не є адміністративним проступком, відповідно і не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Водій не може контролювати наявність підсвітки номерного знака під час руху, адже, знаходячись за кермом, він фізично не може передбачити її пошкодження, яка розміщена позаду автомобіля.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 на момент його зупинки працівниками поліції усвідомлював те, що він керує автомобілем, в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Дослідивши долучений відповідачем до матеріалів справи оптичний диск з відеозаписом, суд приходить до висновку, що з вказаного відео не вбачається факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, оскільки з відео неможливо встановити, що він за обставин, зазначених в спірній постанові ЕНА № 4293709 від 18.03.2025 керував автомобілем, в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак. На відео зафіксовано ОСОБА_1 поза транспортним засобом, що знаходиться на узбіччі дороги та не рухається. На відео не зафіксовано руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , з якого б можна було встановити, що він дійсно порушив вимоги Правил дорожнього руху та щоб позивачу дійсно було відомо про непрацююче освітлення номерного знаку. Крім того, в наданому відповідачем відео взагалі не зафіксовано автомобіль з непрацюючим освітленням номерного знаку в темну пору доби, що унеможливлює в повній мірі з`ясувати дійсні обставини справи за вказаним відеозаписом.

За таких обставин, суд критично оцінює долучений до відзиву на позовну заяву відеозапис як джерело доказу інкримінованого ОСОБА_1 постановою серії ЕНА № 4293709 від 18.03.2025 року адміністративного правопорушення, оскільки з вказаного відеозапису описані в ній обставини не підтверджуються.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові про накладення адміністративного стягнення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а

Так, факт вчинення позивачем вищевказаного правопорушення вказано лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4293709 від 18.03.2025. Долучене до постанови відео не доводить факт порушення ОСОБА_1 вказаних в оспорюваній постанові вимог Правил дорожнього руху.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення відповідачем суду не подано.

Отже, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на даних, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б відповідно до ст. 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи не здобуто.

Також, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі Інструкція), розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, у порушення вимог ст.ст. 268, 279 КУпАП та вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, працівниками поліції не надано позивачу можливості надати пояснення та з їх врахуванням приймати рішення у справі, оскільки як вбачається з відеозапису, спірну постанову поліцейським винесено ще до роз`яснення ОСОБА_1 його прав і обов`язків та отримання пояснень від позивача.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, то в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Окрім того, як вказує позивач, при винесенні оскаржуваної постанови інспектором поліції було порушено його право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою.

У відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як встановлено судом з наданого відповідачем відеозапису поліцейським було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 скористатися юридичною допомогою при розгляді справи з тих підстав, що він має право користуватися такою правовою допомогою лише при оскарженні протягом 10 днів постанови у суді та відсутності, на думку поліцейського, необхідності залучення правозахисника у даній ситуації, оскільки поліцейськими вже зафіксовані порушення, що є безпідставним та необґрунтованим.

Суд зазначає, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою, є безумовним та не може бути обмеженим, а поліцейським не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та відразу, до вирішення такого клопотання, винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За таких обставин, поліцейським СПД ВП №1 в ході притягнення позивача до адміністративної відповідальності було недотримано вимоги ст.7 КУпАП щодо здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, що обмежило ОСОБА_1 в повній мірі реалізувати надані йому законом права.

Такими діями поліцейський порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому, і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 26 травня 2020 року у справі №640/16220/16-а, від 15 квітня 2020 року у справі №524/3644/17, від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а.

Вказане свідчить про неправомірність складеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає задоволенню.

Аналогічні висновки щодо неправомірного розгляду справи та притягнення водіїв до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням їх конституційних прав викладено у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі №127/9826/24, Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 у справі №642/4853/24, Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №742/6933/23.

Згідно п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви до суду в розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

На підставі ст.ст. 19, 55 Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, керуючись ст.ст.7, 9, 23, 213, 251, 280 КУпАП, ст. ст.2, 77, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4293709 від 18.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121-3 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121-3 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, адреса місцезнаходження: 10001, Старий бульвар, 5/37, Житомир, Житомирська область; .

Суддя Д.О.Бобер