Справа № 480/8563/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2025 року Справа № 480/8563/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/8563/24 за позовом Комунального підприємства "Шляхрембуд" Сумської міської ради до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про визнання протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулося Комунальне підприємство "Шляхрембуд" Сумської міської ради з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, і просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 026462 від 13.08.2024 про притягнення КП «Шляхрембуд» Сумської міської ради до відповідальності, що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», та накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 026473 від 13.08.2024 про притягнення КП «Шляхрембуд» Сумської міської ради до відповідальності, що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», та накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 026474 від 13.08.2024 про притягнення КП «Шляхрембуд» Сумської міської ради до відповідальності, що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», та накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувані постанови винесені з порушенням законодавства України, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Зокрема, посилається на те, що відповідачем в оскаржуваних постановах, як і в Актах перевірки, не кваліфіковано порушення позивачем відповідної норми ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, звертає увагу суду на те, що при винесенні оскаржуваних постанов в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області також встановив порушення позивачем ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Однак зазначена норма складається не із однієї частини, якою визначаються документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Тобто відповідачем не проведена кваліфікація порушення за відповідною нормою, що унеможливлює застосування конкретного виду стягнення, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Також зауважує. що відповідачем до спірних правовідносин помилково застосовано норми Положення №340, оскільки відповідно до абзацу 7 пункту 1.4 розділу І Положення №340 воно не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі.
Крім того, вважає, що у діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, на думку позивача, індивідуальна контрольна книжка водія є аналогом тахографа, оскільки водіями позивача у випадках, що розглядаються, здійснювались внутрішні перевезення, у позивача відсутній обов`язок по встановленню та експлуатації тахографу чи веденню водієм індивідуальної контрольної книжки або обов`язок в останнього мати копію графіка змінності водіїв. Таким чином, вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача документів, передбачених ст. 48 «Про автомобільний транспорт», а саме індивідуальної контрольної книги водія або копії графіка змінності водіїв. Отже, застосування до КП «Шляхрембуд» СМР адміністративно-господарського штрафу за відсутність документа, що не передбачений для нього у випадку внутрішніх перевезень, є протиправним.
Позивач також посилається на порушення відповідачем при винесенні оскаржуваних постанов вимог Порядку № 1567, зокрема щодо розгляду справи про порушення у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника та отримання копій оскаржуваних постанов.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву Державна служба України з безпеки на транспорті вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а позов - таким, що не підлягає задоволенню.
Зазначає, що позивачем здійснювалося перевезення вантажу (пісок), згідно з ТТН №837/3 від 18.07.2024, і під час проведення перевірки, на момент складання акта про проведення перевірки, у водія транспортного засобу були відсутні документи, а саме: відсутня карта водія та діючий протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, які передбачені п. 3.3. Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, водієм ОСОБА_1 під час перевірки не був наданий протокол перевірки та адаптації (цифрового) тахографа до транспортного засобу, який встановлено в транспортному засобі, а також не надано карту водія. В графі пояснення водія про причини порушень водієм зазначено: «Копію отримав» інших пояснень чи заперечень не надавалося. Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 13.08.2024 № ПШ 026474.
Також водіями під час перевірки не надано контрольно індивідуальну книжку водія або графіка змінності водія. В графі пояснення водія про причини порушень водіями зазначено: «Копію отримав» інших пояснень чи заперечень не надавалося. Відсутність необхідних документів (оформлена контрольна індивідуальна книжка водія, або графік змінності водія, які передбачені п. 6.3. Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010) на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в актах від 18.07.2024. Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 13.08.2024 № ПШ 0264673 та постанову від 13.08.2024 № ПШ 026462.
Зауважує, що КП «Шляхрембуд» СМР не надано документи, які підтверджують наявність умов, за якими на позивача могло не поширюватись Положення №340, а відтак відповідач, розглядаючи питання про притягнення позивача до відповідальності та, застосовуючи до нього адміністративно-господарські санкції шляхом ухвалення постанов №ПШ 026462від 13.08.2024, № ПШ 026473 від 13.08.2024, № ПШ 026474 від 13.08.2024, діяв обґрунтовано, у спосіб та у межах своїх повноважень.
Ухвалою суду від 11.03.2025 залучено до розгляду справи у якості другого відповідача Відділ Державного нагляду (контролю) у Сумській області.
19.03.2025 надано суду відзив на позовну заяву, у якому Відділ Державного нагляду (контролю) у Сумській області висловив свою позицію, яка є аналогічною позиції Державної служби України з безпеки на транспорті.
Відповіді на відзиви на позовну заяву позивачем не подано.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
З матеріалів справи судом встановлено, що 18.07.2024 державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Харківська, в районі АЗС «АГНКС» було проведено перевірку транспортних засобів КП «Шляхрембуд» СМР під керівництвом водіїв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
За результатами проведення перевірок було складено акти №АР 051247, АР 051219 та АР 051220 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.07.2024 (а.с.45-47).
За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті 13.08.2024 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області винесено оскаржувані постанови № ПШ 026473, ПШ 026462, ПШ 026474 (а.с.66-68) про застосування адміністративно-господарського штрафу до КП «Шляхрембуд» СМР у сумі 17 000,00 грн по кожній відповідно до ст. 48 та абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погодившись з прийнятими постановами, Комунальне підприємство "Шляхрембуд" Сумської міської ради звернулось до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно- господарського штрафу.
Так, за змістом частини першої статті 218 Господарського кодексу України (далі ГК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою цієї статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Згідно зі статтями 238, 239 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.
Відповідно до частини першої статті 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
При цьому, для правильного вирішення справи по суті необхідним є дослідження нормативно-правового регулювання, яке визначає вимоги до осіб, які є учасникам правовідносин з перевезення.
Так, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про транспорт» № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
Крім того, відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Положення Закону № 2344-ІІІ визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги.
За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до частини першої статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Таким чином, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух», відповідно до частини 2 статті 29 якого, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок № 1567, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Так, положеннями Порядку № 1567 врегульовано, що:
- органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3);
- державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (пункт 4);
- рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12);
- рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14);
- рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19).
Крім того, пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.
Статтею 39 Закону № 2344-III визначені документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
З аналізу положень статті 48 Закону № 2344-III вбачається, що перелік документів визначений зазначеною нормою для здійснення перевезення не є вичерпним.
Так, з матеріалів справи вбачається, що при проведенні перевірки 18.07.2024 в м.Суми, вул. Харківська, район АЗС «АГНКС» було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки СМБ МДКЗ 17-06, державний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить КП «ШЛЯХРЕМБУД» СМР.
Позивачем здійснювалося перевезення вантажу (пісок) згідно з ТТН №837/3 від 18.07.2024 і під час проведення перевірки, на момент складання акта про проведення перевірки, у водія транспортного засобу були відсутні документи, а саме: відсутня карта водія та діючий протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, які передбачені п. 3.3. Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відсутність необхідних документів (карта водія, протокол перевірки та адаптації тахографу), визначених положенням Закону №2344-ІІІ та Порядком № 1567 на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в Акті від 18.07.2024 №АР 051220 (а.с.46).
Водієм ОСОБА_1 під час перевірки не був наданий протокол перевірки та адаптації (цифрового) тахографа до транспортного засобу, який встановлено в транспортному засобі, а також не надано карту водія. В графі "пояснення водія про причини порушень" водієм зазначено: «Копію отримав», інших пояснень чи заперечень не надавалося.
Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 13.08.2024 № ПШ 026474 (а.с.67).
Також при проведенні перевірки 18.07.2024 в м.Суми, вул. Харківська, район АЗС «АГНКС» було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки МАЗ державний номерний знак НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , який належить КП «ШЛЯХРЕМБУД» СМР.
Позивачем здійснювалося перевезення вантажу (пісок) згідно з ТТН №837/2 від 18.07.2024 під час проведення перевірки, на момент перевірки, у водія транспортного засобу були відсутні документи, а саме: оформлена контрольна індивідуальна книжка водія, або графік змінності водія які передбачені п. 6.3. Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водій ОСОБА_2 під час перевірки не надав контрольно індивідуальну книжку водія або графіка змінності водія. В графі "пояснення водія про причини порушень" водієм зазначено: «Копію отримав» інших пояснень чи заперечень не надавалося.
Відсутність необхідних документів (оформлена контрольна індивідуальна книжка водія, або графік змінності водія які передбачені п. 6.3. Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 ) на момент проведення рейдової перевірки, зафіксовані в акті від 18.07.2024 №АР 051247 (а.с.47).
Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 13.08.2024 № ПШ 026473 (а.с.68).
При проведенні перевірки 18.07.2024 в м.Суми, вул. Харківська, район АЗС «АГНКС» також було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки МАЗ державний номерний знак НОМЕР_5 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 , який належить КП «ШЛЯХРЕМБУД» СМР.
Позивачем здійснювалося перевезення вантажу (пісок) згідно з ТТН №837/1 від 18.07.2024 і під час проведення перевірки, на момент перевірки, у водія транспортного засобу були відсутні документи, а саме: оформлена контрольна індивідуальна книжка водія, або графік змінності водія, які передбачені п. 6.3. Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водій під час перевірки не надав контрольно індивідуальну книжку водія або графіка змінності водія. В графі "Пояснення водія про причини порушень" водієм зазначено: «Копію отримав» інших пояснень чи заперечень не надавалося.
Відсутність необхідних документів (оформлена контрольна індивідуальна книжка водія, або графік змінності водія, які передбачені п. 6.3. Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010) на момент проведення рейдової перевірки, відображено в акті від 18.07.2024 №АР 051219 (а.с. 45).
У зв`язку з чим, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 13.08.2024 № ПШ 026462 (а.с.66).
Пунктами 25, 26 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Проте позивач не з`явився на розгляд справ та жодних пояснень та документів по справам щодо відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, індивідуальної контрольної книжки водія, графіку змінностей не надав, про неможливість неявки на розгляд справи не повідомляв, так за наслідками розгляду справи було винесено оскаржувані постанови.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про те, що відповідачем було дотримано процедуру повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи та належним чином надіслано спірні постанови на адресу позивача.
Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Разом з тим слід зазначити, що відповідно до ст. 241 Господарського кодексу України для застосування адміністративно-господарської відповідальності достатньо протиправної поведінки суб`єкта господарювання та порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Щодо доводів позивача про те, що в оскаржуваних постановах, як і в Актах перевірки, не кваліфіковано порушення позивачем відповідної норми ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», то суд зауважує, що зазначення і відображення складу правопорушення здійснюється в адміністративних справах та при винесенні адміністративних постанов, де відповідальність настає за нормами КУпАП.
У даному ж випадку, в Актах перевірки чітко вказано суть порушення, допущеного позивачем, і з посиланням на відповідні нормативно-правові акти.
Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Також, статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція № 385).
Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 385 тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
За приписами п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно з п. 3.5 Інструкції № 385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Так, згідно п. 6.1. Положення, з 01.06.2013, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно з пунктом 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
До того ж, слід звернути увагу, що дані нормативні акти розроблені відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті.
У даному випадку транспортний засіб був обладнаний цифровим тахографом, що підтверджується відповідними фото з місця перевірки, але протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу був відсутній, а також відсутня особиста карта водія.
Щодо відсутності індивідуальної контрольної книжки водія по постановам ПШ 026462 та ПШ 026473 від 13.08.2024, суд зазначає наступне.
У розумінні норми ст. 18 Закону «Про автомобільний транспорт» контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин. Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.
Згідно з визначенням Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі Положення №340), тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.
Під час перевірки було з`ясовано, що транспортні засоби не обладнані тахографом. При цьому відповідно до п. 6.3. Положення №340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Оскільки на момент проведення перевірки індивідуальна контрольна книжка водія (графік змінності) були відсутні, то виявлені у позивача під час перевірки порушення, зафіксовані в Актах АР 051219 та АР 051247 від 18.07.2024, становлять склад адміністративно-господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", і тягнуть накладання штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відтак, постанови №ПШ 026462 та № ПШ 026473 від 13.08.2024 за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є правомірними.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд наголошує, що виключень щодо критеріїв, вказаних в п. 6.1 Положення №340 законодавством не передбачено, а індивідуальну контрольну книжку водія, яка передбачена п. 6.3 Положення, водій зобов`язаний вести, якщо він керує транспортними засобами, які не визначені п. 6.1. Положення №340.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Відповідач стверджує, що водіями транспортних засобів позивача під час перевірки транспортних засобів не надано доказів того, що позивач здійснював забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно- кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі на виконання укладених договорів.
Докази протилежного позивачем не були надані і в матеріалах справи також відсутні.
Так, уповноваженими представниками Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області здійснено перевірку транспортних засобів, які належать позивачу, під час якої водіями транспортних засобів представникам контролюючого органу не було надано протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу (з повною масою понад 3,5 тони відсутня карта водія до цифрового тахографу Акт АР 051220) не було надано особистої карти водія а також індивідуальної контрольної книжки Акт АР 051247 та Акт АР 051219.
На підставі вищезазначених обставин було складено акти, в яких зазначено про виявлення порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» через недотримання п.3.3 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010,п. 6.3. Наказу МТЗУ №340, за що передбачена відповідальність, встановлена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У позовній заяві позивач посилається на те, що КП «Шляхрембуд» СМР під час виявлення та фіксації правопорушень, відображених у актах фіксації, транспортні засоби позивача здійснювали заготівлю піску для подальшого використання під час зимового утримання. При цьому позивач посилався на договір №3 від 01.01.2024, укладений з департаментом інфраструктури міста СМР щодо послуг з благоустрою населених пунктів.
Разом з тим, позивач наголошує на тому, що Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, не поширюється на перевезення вантажів, які здійснюються транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури, до якого відноситься позивач.
З цього приводу слушним є зауваження відповідача про те, що п. 1.3 розділу I Положення №340 закріплено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Пунктом 1.4 розділу I Положення №340 закріплено, що це Положення не поширюється, зокрема, на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі.
Тобто, вищевказаний підпункт Положення передбачає певні умови, за дотримання яких дія Положення не застосовується до перевезень, які:
- здійснюються транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту);
- транспортні засоби мають бути обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 ПДР;
- у водія такого транспортного засобу має бути первинний документ, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу.
Поряд із цим, водіями позивача під час здійснення перевірок не було дотримано вимоги п. 1.4 розділу I Положення №340, а саме - не надано:
- первинний документ, що фіксує маршрут руху транспортного засобу;
- документ, що підтверджує здійснення експлуатаційного утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту);
- підтвердження, що транспортні засоби обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 ПДР.
Відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:
1) назву документа (форми);
3) назву підприємства, від імені якого складено документ;
4) зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
5) посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Товарно-транспортна накладна не може бути віднесена до первинних документів, оскільки в ній містяться відомості щодо пункту навантаження та розвантаження, проте нею не визначено маршруту руху.
Маршрутом руху є усталений шлях прямування рухомого складу від вантажовідправника до вантажоотримувача (карта у формі схематичної діаграми). При цьому сам позивач зазначає, що вантаж (пісок), який перевозився власними транспортними засобами перевозився на територію підприємства для заготівлі для подальшого використання.
Таким чином, всупереч п.1.4 Положення №340, у водіїв транспортних засобів КП «Шляхрембуд» СМР при перевірках були відсутні документи, що підтверджують проведення ремонтних робіт, робіт з утримання доріг в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), а також документів, що фіксують маршрут руху таких транспортних засобів.
Зокрема, надання товарно-транспортних накладних, у яких зафіксовані виключно дані щодо пунктів навантаження та розвантаження не є у розумінні закону належними доказами того, що маршрут руху транспортних засобів позивача сягав не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту).
Також позивач не надав доказів, що вищевказані транспортні засоби були обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 ПДР.
Так, відповідно до пункту 3.6 розділу 3 ПДР передбачено, що «Увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору на транспортних засобах із розпізнавальним знаком Діти, на механічних транспортних засобах дорожньо- експлуатаційної служби під час виконання робіт на дорозі, на транспортних засобах спеціального, спеціалізованого призначення, на великогабаритних та великовагових транспортних засобах, на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, на транспортних засобах реагування суб`єктів охоронної діяльності не дає їм переваги в русі, а служить для привернення уваги та попередження про небезпеку. При цьому водіям транспортних засобів дорожньо- експлуатаційної служби під час виконання роботи на дорозі…»
Тобто, як вбачається з вищезазначеної норми, проблискові маячки оранжевого кольору мають бути увімкнені, що в свою чергу є підтвердженням виконання роботи на дорозі.
Під час розгляду справи не встановлено, що маячки оранжевого кольору були увімкнені під час руху та перевірки транспортних засобів, що зафіксовано на відео перевірки (а.с.69-70).
Аналізуючи обставини справи вбачається, що КП «Шляхрембуд» СМР не надано документи, які підтверджують наявність умов, за якими на позивача могло не поширюватись Положення №340, а відтак посилання позивача на помилковість застосування до нього цього Положення є безпідставними.
Так, у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 826/2239/16 Верховний Суд дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та протокола адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
З огляду на досліджені докази в їх сукупності суд встановив, що з боку відповідача доведено законність та обґрунтованість прийнятих ним актів індивідуальної дії щодо виявлених порушень.
Враховуючи встановлені у справі обставин та вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 026462від 13.08.2024, № ПШ 026473 від 13.08.2024, № ПШ 026474 від 13.08.2024 відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Комунального підприємства "Шляхрембуд" Сумської міської ради до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька