Справа № 946/8673/24
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/8673/24
Провадження № 2-а/946/13/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3281870 від 17.10.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП і провадження по справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посилання у постанові на порушення п. 6.8.7 ДСТУ 3649:2010 є некоректним та помилковим, так як п. 31.4.7 в ПДР дозволяють застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світловипромінювання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Зазначає, що визначення ступеня пропускання видимого світла (світло пропускання) скла проводилось з порушенням умов навколишнього середовища. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, що вимірювальний прилад «Тензор-81» може використовуватися за межами приміщень лабораторій, в будь-яких зовнішніх умовах, відмінних від умов визначених в ГОСТ 27902-88, а також недотримана методика проведення вимірювання.

13.11.2024 року представник відповідача надав відзив, яким просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що доказами вчинення позивачем правопорушення є акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 17.10.2024 року, показання приладу «Тензор-81» з серійним номером 2412 та відеозаписами. Акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 17.10.2024 року є чинним. Також вважає помилковим твердження позивача щодо невірного посилання у постанові на норми ДСТУ 3649:2010. Вважає, що технічний прилад «Тензор-81» пройшов калібрування 22.07.2024 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про калібрування.

21.11.2024 року, 30.12.2024 року, 24.02.2025 року та 07.04.2025 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення, обґрунтування яких узгоджуються з доводами, наведеними в позовній заяві, місять ту ж саму суть, що зводиться до неналежності доказів та неправомірності використання вимірювального приладу «Тензор-81».

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено в судовому засіданні 17.10.2024 року поліцейським 1-го взводу 1-ої роти 1-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Сафоненко Артемом Володимировичем відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3281870 від 17.10.2024 року та позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 17.10.2024 об 11 год. 20 хв. за адресою: м.Одеса, вул. Старосінна, б. 1Б, виявлено транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 316 CDI» (автобус), номерний знак НОМЕР_1 , який використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів в режимі регулярні перевезення по маршруту «Ізмаїл-Одеса», під керуванням громадянина ОСОБА_1 , у якого на вітровому склі було нанесено покриття (тонування), яке обмежувало оглядовість з місця водія і погіршувало його прозорість, світлопропускання якого становило менше ніж 75%, а саме 30% чим порушив п. 31.4.7.в) ПДР та п. 6.8.7 ДСТУ 3649:2010, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КУпАП.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ч.2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації

Тобто відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водіємтранспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП відбулося через порушення, на думку відповідача, п. 31.4.7. «в» ПДР України, оскільки позивач керував транспортним засобом, на лобове скло якого нанесене покриття, що обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість.

Пунктом 31 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Приписами п. 31.4 розділу 31 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

Відповідно до п. 31.4.7. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, інші елементи конструкції: а) немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду; б) не працює звуковий сигнал; в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість; г) не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла; ґ) зруйновано корінний лист або центральний болт ресори; д) зіпсовано тягово-зчіпний або опорно-зчіпний пристрій тягача і причіпної ланки у складі автопоїзда, а також передбачені їхньою конструкцією страхувальні троси (ланцюги). Є люфти в з`єднаннях рами мотоцикла з рамою бокового причепа; е) відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики; є) відсутні: медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі; на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5 т - противідкотні упори (щонайменше два); проблискові маячки оранжевого кольору на великовагових та великогабаритних транспортних засобах; працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі; ж) відсутні ремені безпеки та підголівники в транспортних засобах, де їх установка передбачена конструкцією; з) ремені безпеки не в робочому стані або мають видимі надриви на лямках; и) на мотоциклі немає передбачених конструкцією дуг безпеки; і) на мотоциклах і мопедах немає передбачених конструкцією підніжок, на сідлі - поперечних рукояток для пасажира; ї) відсутні або несправні фари і задні габаритні ліхтарі транспортного засобу, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.

У наведеному пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється експлуатація таких транспортних засобів, до яких, зокрема, п.п. 31.4.7.«в» ПДР України віднесено встановлені на скло додаткові предмети або нанесені покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.

До вказаного пункту Правил є примітка про те, що на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів.

Звідси виходить, що саме ГОСТ 5727-88 регламентує ступінь затемнення стекол автомобіля, відповідно до якого світлопропускання стекол, що забезпечують видимість для водія має бути не менше ніж: 75% - для вітрових стекол; 70% - для стекол, які не є вітровими, що входять до поля огляду водія, яке визначає передню оглядовість. Світлопропускання інших стекол, які не є вітровими, не нормується.

Отже, наявність нанесеного покриття на лобовому склі, що обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість, віднесено до технічних несправностей транспортного засобу, за наявності яких експлуатація його забороняється, а у разі такої експлуатації настає відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630.

Відповідно до ст. 1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

Згідно п. 6.8.6 ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України Колісні транспортні засоби «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено розміщувати предмети (за винятком талона про технічний огляд у правій нижній частині вітрового скла та інших документів згідно з законодавством) або наносити покриви, які обмежують огляд з місця водія, відвертають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть спричинити небезпеку травмування учасників дорожнього руху.

До вказаного пункту ДСТУ є примітки про те, що у верхній частині вітрового скла дозволено встановлювати смугу прозорої кольорової плівки, ширина якої не перевищує мінімальної відстані між верхніми межами вітрового скла і зони його очищування склоочисниками. Примітка За наявності зовнішніх дзеркал з обох боків КТЗ категорії М1 дозволено встановлювати на задньому склі жалюзі або штори.

Відповідно до п. 6.8.7 ДСТУ 3649:2010 світлопропускання вітрового скла має бути не менше ніж 75 %, а всіх інших стекол не менше ніж 70 %. Примітка 1: світлопропускання стекол, що не входять до зони оглядання з місця водія вперед та за умови встановлення зовнішніх дзеркал з обох боків КТЗ, може бути менше ніж 70 %. Примітка 2: дозволено не контролювати світлопропускання стекол КТЗ за наявності їхнього маркування згідно з ДСТУ UN/ECE R 43-00 та відсутності додаткового покриву, що зменшує світлопропускання.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи встановлено, що доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП є акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 17.10.2024 року, показання приладу «ТЕНЗОР-81», серійний номер 2412, відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції (пристрій N? 230574 та N? 286187).

Разом з тим суду не надано доказів, що позивачем оскаржено акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 17.10.2024 року, який став підставою для складання постанови серії ЕНА N? 3281870 від 17.10.2024 року.

Як зазначалось, п.п. 6.8.6-6.8.7 ДСТУ 3649:2010 передбачено заборону нанесення тонувальної плівки на вітрове скло транспортних засобів і конкретні технічні характеристики можливого нанесення даної плівки.

З постанови встановлено, що на вітровому склі автомобіля, яким керував позивач нанесено покриття (тонування), яке обмежувало оглядовість з місця водія і погіршувало його прозорість, світлопропускання якого становило менше ніж 75%, а саме 30%, що підтверджується актом відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 17.10.2024 року та показаннями приладу «ТЕНЗОР-81».

Від так, позивач керував транспортним засобом, в час та за умов, визначених в оскаржуваній постанові, з нанесеною тонувальною плівкою вітрового скла, яка забезпечувала світлопроникнись всього лише на 30 %, від 75 % дозволених, в порушення саме п. 6.8.7 ДСТУ 3649:2010.

Таким чином суд вважає безпідставним посилання позивача на помилкове застосування положень п.п. 6.8.6-6.8.7 ДСТУ 3649:2010 при оцінці складу правопорушення.

Щодо посилання позивача на допущення порушення порядку виміру світло пропускання приладом «ТЕНЗОР-81», суд зазначає, що процедура проведення вимірів із застосуванням спеціальної техніки саме передбачена ДСТУ 3649:2010, де в п. 7.8.3 зазначено, що для визначення світлопропускання стекол КТЗ, відповідно до п. 6.8.7 даного ДСТУ, застосовують метод, викладений у рекомендаціях (настановах) підприємст-виробника відповідного обладнання, тобто міститься відсилання до «Настанови з експлуатації вимірювача світлопропускання скла «ТЕНЗОР-81», згідно якої: прилад для визначення світлопропускання скла транспортних засобів (ТЗ) призначений для вимірювання прозорості скла у видимому спектрі, який використовують для контролю тонування на відповідність ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби»; вимірювання проводиться наступним чином - розїднати ГФМ та ГО й встановити їх на склі автомобіля, що підлягає перевірці, із врахуванням рекомендацій в п. 2.1. Добитися положення ГФМ та ГО між собою таким чином, щоби отримати максимальне значення коефіцієнта пропускання та фіксується результат; при випуску з виробництва, в процесі експлуатації, після ремонту та зберігання необхідно виконувати перевірку не рідше одного разу на рік.

Суд наголошує, що жодних вимог щодо кількості необхідних замірів, місць розташування приборів або інших додаткових дій; визначення можливого місця застосування прибору (в лабораторії або на вулиці), зазначена Настанова не містить. А саме тому всі дії, які виконав поліцейський під час заміру світлопропускання вітрового скла транспортного засобу під керуванням позивача відповідають вимогам ДСТУ 3649:2010 та Настанови з експлуатації вимірювача світлопропускання скла «ТЕНЗОР-81».

Сам прилад «ТЕНЗОР-81», з серійним номером 2412, виготовлений і прийнятий у відповідності з настановою з експлуатації ИДНМ 3.051.000.00О НЕ і визнаний придатним для експлуатації (підпис начальника ВТК Мохунь Л.М. від 23.07.2024 року).

Згідно свідоцтва про калібрування застосований прилад пройшов калібрування 22.07.2024 року.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача і в цій частині є безпідставними.

В свою чергу, судом приймається до уваги, що позивачем не надано будь-яких доказів, які спростовують висновки акту відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 17.10.2024 року, а доводи зводяться лише до недопустимості доказів встановлених співробітниками поліції при виконанні відповідних замірів приладом «ТЕНЗОР-81».

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Встановивши вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3281870 від 17.10.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП винесена на підставі та в межах повноважень, наданих поліцейському, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КпАП України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (адреса знаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2025 року.

Суддя: О.О.Бурнусус