Справа № 440/10088/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10088/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі - відповідач/УДМС в Полтавській області), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.09.2024 (т. 1, а.с. 174 - 175), просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 25.07.2024 року №23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017 ;

2) зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017 та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 23 від 25.07.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2024 відповідачем на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 року по справі № 440/4122/23 прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію №23 від 25.07.2024 та посвідки на постійне проживання в Україні, при цьому позивач оскаржив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (провадження № К/990/31300/24) постанову суду апеляційної інстанції від 21.06.2024 у справі №440/4122/23 в частині зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі. Позивач вважає, що відповідач не мав повноважень і права повторно розглянути подання від 24.02.2023 р №2/3/3-35011нт Департаменту контррозвідки Центрального управління СБУ ( м. Київ, вул. Володимирська, 33, 01601) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, виходячи з того, що стаття 13 Закону України про імміграцію та пункт 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002, не передбачає повторний розгляд та повторне прийняття рішення, натомість процедура Порядку №1983 має часові рамки - місячний термін для прийняття відповідного рішення.

Також позивач зазначав, що 24.02.2023 Департамент контррозвідки Центрального управління СБУ не мав право / повноваження взагалі порушувати питання щодо скасування дозволу на імміграцію, оскільки не відносився до переліку суб`єктів, передбачених ч.2 п.21 вказаного Порядку, тому останнє не створювало правових підстав для відповідача розпочинати провадження щодо скасування дозволу на імміграцію позивача. Крім того, Департаментом контррозвідки Центрального управління СБУ не дотримано вимоги ч.2. пункту 21 Порядку № 1983 щодо надіслання подання до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу, оскільки подання надіслано до неналежного суб`єкта - ДМС України.

Поміж іншого, позивач вказував, що підставою для скасування Управлінням ДМС України в Полтавській області дозволу на імміграцію в Україну позивача стали відомості, зазначені ДКР СБУ у поданні № 2/3/3-35011нт від 24.02.2023 р, щодо кримінального проступку, передбаченого статтею 125 КК № 0000603 від 07.03.2020, хоча і ДКР СБУ, і відповідачу було відомо про те, що кримінальна справа не розглянута.

При цьому відповідач для прийняття рішення № 23 від 25.07.2024 р не законно застосував Закон України від 07.06.2001 N2491-III «Про імміграцію» у новій редакції № 3180-IX від 29.06.2023, яка не діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивач наголошував, що рішення Управління ДМС в Полтавській області від 25.07.2024 р № 23 є несумісним із гарантіями справедливого судового розгляду адміністративного (№990/39/23) і кримінального (552/207/21) провадження, в яких скаржник бере участь. При прийнятті такого рішення допущено втручання у його сімейне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву (т.1, а.с. 191 - 194) представник Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що УДМС у Полтавській області у порядку та спосіб, визначеному законодавством, було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Ірану ОСОБА_1 від 25.07.2024 року №23, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 року в справі №440/4122/23 з урахуванням висновків суду у цій страві. При цьому ухвалою Верховного Суду від 05.08.2024 року позивачеві було повернено касаційну скаргу на зазначену постанову апеляційної інстанції за його заявою.

Також УДМС було дотримано строки, визначені пунктом 23 Порядку провадження №1983 та забезпечено в повній мірі право ОСОБА_1 на безпосередню участь у процедурі розгляду подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну відносно нього. Актуальність обставин, які були викладені у поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , на момент повторного розгляду 28.06.2024 було перевірено УДМС шляхом надсилання запиту за вихідним №5301.3-5052/53.3-24 до органу - ініціатора, який листом від 23.07.2024 № 2/3/3-8644нт повідомив, що всі матеріали, які слугували підставою для подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3-3501/пт про скасування зазначеному іноземцеві дозволу на імміграцію, містять відомості, що становлять державну таємницю, та були надані суду першої інстанції під час судового розгляду його позовної заяви, відомості про підстави для скасування дозволу на імміграцію, викладені у зазначеному вище поданні ДКР СБУ, на теперішній час є актуальними.

Крім того, представником відповідача зауважено, що твердження позивача про кримінальне провадження № 1202.603 від 07.03.2020 за ст. 125 КК України, як про одну з підстав винесення УДМС оскаржуваного рішення - є цілком безпідставними та юридично неспроможними, оскільки при кваліфікації вказаних обставин та ураховуючи висновки суду по справі № 440/4122/23, під час повторного розгляду подання СБУ Управління не вбачало підстав для застосування та не застосовувало до іноземця пункт 5 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" (іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства) по тій причині, що застосування цього пункту потребує наявності іншого рішення, наприклад постанови у справі про адміністративне правопорушення чи вироку суду у кримінальній справі, які набрали законної сили і якими встановлено факт порушення закону та вину особи у цьому порушенні.

Представник відповідача вважає, що під час прийняття спірного рішення не порушено принцип пропорційності, що встановлено судами у попередній адміністративній справі за участю позивача.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 позовну заяву залишено без руху (т. 1, а.с. 108).

Ухвалою суду від 27.08.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії повернуто заявнику без розгляду (т.1, а.с. 110).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі 440/10088/24, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (т. 1, а.с. 121).

09.09.2024 позивачем подано заяву про повернення збору (т.1, а.с. 166 - 167), яку ухвалою суду від 10.09.2024 задоволено, повернуто ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України сплачену відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 28.08.2024 суму судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) (т.1, а.с. 171).

11.09.2024 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив розглядати в позов в межах наступних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 25.07.2024 року №23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017; зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017 та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 23 від 25.07.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 174 - 175).

12.09.2024 позивачем подано заяву про відвід судді (т. 1, а.с. 179 - 180).

Ухвалою суду від 12.09.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 12.09.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 1, а.с. 181 - 182).

Ухвалою суду від 13.09.2024 (суддя Шевяков І.С.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Полтавського окружного адміністративного суду Довгопол М.В. в адміністративній справі № 440/10088/24 відмовлено (т. 1, а.с. 186 - 188).

Ухвалою суду від 16.09.2024 (суддя Довгопол М.В.) прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 11.09.2024 та вирішено здійснювати розгляд справи в межах позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 25.07.2024 року №23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017; зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017 та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 23 від 25.07.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 87).

Ухвалою суду від 16.09.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено, клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Управління Державної міграційної служби в Полтавській області від 25.07.2024 № 23 до набрання законної сили судовим рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в адміністративній справі № 440/4122/23, провадження № К/990/31300/24, повернуто заявнику без розгляду (т. 2, а.с. 99 - 100).

Ухвалою суду від 16.09.2024 клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області належним чином засвідчені якісні копії усіх документів справи ОСОБА_1 , які надати безпосередньо до канцелярії Полтавського окружного адміністративного суду, в іншій частині клопотання відмовлено (т.2, а.с. 98).

Ухвалою суду від 16.09.2024 залучено до участі в адміністративній справі №440/10088/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України (вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601). Визначено третій особі десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для подання до суду письмових пояснень відповідно до статей 162, 165 КАС України. Витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для направлення Департаментом контррозвідки Служби безпеки України до Державної міграційної служби України подання від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт. Визначено, що витребувані документи надати до суду у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду (т. 2, а.с. 96).

19.09.2024 до суду надійшла заява позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив у справі № 440/10088/24 до 24.09.2024 включно (т. 2, а.с. 103 - 104), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (т.2, а.с. 109 - 110), заява про відвід судді від 19.09.2024 (т.2, а.с. 111 - 112).

20.09.2024 до суду надійшла заява позивача про відвід судді від 20.09.2024 (т. 2, а.с. 114 - 115).

27.09.2024 до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів (т. 2, а.с. 112 - 113).

30.09.2024 судом зареєстровано заяву позивача про уточнення позовних вимог, подану у підсистемі «Електронний суд» 27.09.2024 (т. 2, а.с. 120 - 121), заяву позивача про відкликання заяви про уточнення позовних вимог від 27.09.2024 (т.2, а.с. 123), клопотання про зупинення провадження у справі (т.2, а.с. 124 - 125).

Ухвалою суду від 30.09.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 19.09.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 2, а.с. 126 - 127).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 (суддя Удовіченко С.О.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.09.2024 про відвід судді у справі №440/10088/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (т. 2, а.с. 129 - 132).

Ухвалою суду від 01.10.2024 (суддя Довгопол М.В.) для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 20.09.2024 щодо відводу судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т.2, а.с. 138 - 139).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 (суддя Кукоба О.О.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20.09.2024 про відвід судді Полтавського окружного адміністративного суду Довгопол Марії Володимирівни від розгляду адміністративної справи №440/10088/24 - відмовлено (т.2, а.с. 141 - 142).

Ухвалами суду від 01.10.2024 (суддя Довгопол М.В.) заяву позивача про продовження процесуального строку задоволено, продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 07.10.2024 (т. 2, а.с. 146); у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено (т.2, а.с. 150 -151); у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено, витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області обґрунтовані письмові пояснення щодо дати та порядку оформлення титульного аркушу справи № 44007 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран, копію якого надано до суду 23.09.2024, докази на підтвердження пояснень (за наявності) (т.2, а.с. 155); заяву позивача про відкликання заяви про уточнення позовних вимог від 27.09.2024 задоволено, заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 27.09.2024 залишено без розгляду (т.2, а.с. 158); у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.09.2024 про зупинення провадження у справі відмовлено (т.2, а.с. 162).

02.10.2024 судом зареєстровано заяву позивача про відвід судді від 01.10.2024 (т.2, а.с. 166 - 168), клопотання про зупинення розгляду справи (т. 2, а.с. 169 - 170).

Також 02.10.2024 до суду надійшла відповідь на відзив (т. 2, а.с. 171 - 176), в якій позивач зазначав, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

04.10.2024 до суду надійшла заява позивача про відвід судді (т. 2, а.с. 192 - 193).

Ухвалою суду від 09.10.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 01.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 2, а.с. 195 - 196).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 (суддя Головко А.Б.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 01.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. у справі № 440/10088/24 (т.2, а.с. 198 - 201).

10.10.2024 до суду надійшла заява позивача про відкликання клопотання про зупинення розгляду справи від 01.10.2024 (т.2, а.с. 204), клопотання позивача про визнання неподаним відповідачем відзиву (т.2, а.с. 231 -232).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 04.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 2, а.с. 208 - 209).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 (суддя Молодецький Р.І.) у задоволенні заяви позивача, ОСОБА_1 від 04.10.2024 про відвід судді Довгопол Марії Володимирівни від розгляду справи № 440/10088/24 за позовом громадянина ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (т. 2, а.с. 211 - 213).

11.10.2024 до суду надійшло клопотання про витребування доказів (т.2, а.с. 233 - 234).

17.10.2024 до суду надійшла заява позивача про відвід судді (т.2, а.с. 238 - 239).

Ухвалою суду від 17.10.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 17.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 2, а.с. 240 - 241).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 (суддя Алєксєєва Н.Ю.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 17.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії (т.2, а.с. 243 - 244).

Ухвалами суду від 22.10.2024 (суддя Довгопол М.В.) заяву позивача про відкликання клопотання про зупинення розгляду справи від 01.10.2024 задоволено, клопотання ОСОБА_1 про зупинення розгляду справи від 01.10.2024 залишено без розгляду (т.2, а.с. 249); у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 10.10.2024 про визнання неподаним відповідачем відзиву відмовлено (т. 2, а.с. 250); клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 11.10.2024 задоволено частково, витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області обґрунтовані письмові пояснення щодо дати оформлення титульного аркушу справи № 44007 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран, копію якого надано до суду 23.09.2024, докази на підтвердження пояснень (за наявності) (т.2, а.с. 251 - 252).

23.10.2024 до суду надійшло клопотання позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (т.4, а.с. 3).

28.10.2024 до суду надійшла заява позивача про відвід судді (т. 4, а.с. 15 - 16).

Також 28.10.2024 позивачем подано до суду клопотання про визнання неподаним третьою особою документів (доказів) ( т.4, а.с. 17 - 18).

Ухвалою суду від 28.10.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 25.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 4, а.с. 21 - 22).

Ухвалою суду від 28.10.2024 (суддя Головко А.Б.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25.10.2024 про відвід судді Довгопол М.В. у справі № 440/10088/24 (т.4, а.с. 24 - 26).

30.10.2024 до суду надійшли клопотання позивача про витребування доказів (т. 4, а.с. 32), про призначення експертизи судом (т. 4, а.с. 33 - 34).

01.11.2024 судом зареєстровано заяву позивача про залишення без розгляду клопотання позивача про призначення експертизи (т. 4, а.с. 37), клопотання позивача про призначення експертизи судом (т. 4, а.с. 39 -40), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (т. 4, а.с. 41), заяву позивача про відвід судді від 01.11.2024 (т.4, а.с. 42 - 44).

Ухвалою суду від 01.11.2024 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 01.11.2024 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 4, а.с. 45 - 46).

Ухвалою суду від 04.11.2024 (суддя Петрова Л.М.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Довгопол М.В. від 01.11.2024 у справі №440/10088/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії (т. 4, а.с. 48 - 50).

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 (суддя Довгопол М.В.) повернуто клопотання ОСОБА_1 про залучення третьої особи заявнику без розгляду (т. 4, а.с. 54); клопотання ОСОБА_1 про визнання неподаними третьою особою документів (доказів) та про витребування доказів задоволено, повторно витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для направлення Департаментом контррозвідки Служби безпеки України до Державної міграційної служби України подання від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт (т. 4, а.с. 56); заяву позивача про відкликання клопотання про призначення експертизи від 30.10.2024 задоволено, клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи від 30.10.2024 залишено без розгляду (т. 4, а.с. 61); у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи від 31.10.2024 відмовлено (т. 4, а.с. 65); повернуто клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від 01.11.2024 без розгляду (т. 4, а.с. 69).

11.11.2024 судом зареєстровано клопотання позивача про колегіальний розгляд справи (т. 4, а.с. 71 - 72).

Ухвалою суду від 14.11.2024 у задоволенні клопотання позивача про колегіальний розгляд справи відмовлено (т. 4, а.с. 73).

27.11.2024 та 28.11.2024 до суду надійшли клопотання позивача про витребування доказів (т. 4, а.с. 78, 79 - 80).

Ухвалами суду від 04.12.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України відмовлено (т. 4, а.с. 82); клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області задоволено, витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області докази надіслання та вручення ОСОБА_1 листа №5301.6-5687/53.3-24 від 25.07.2024, письмові пояснення з приводу засобів зв`язку, за допомогою яких надіслано такий лист, підстав для використання електронної адреси, на яку надіслано лист (т. 4, а.с. 86).

06.01.2024 до суду надійшли клопотання позивача про розгляд справи спочатку (т. 4, а.с. 104); про визнання неподаним третьою особою доказів (т. 4, а.с. 105 - 106).

Ухвалами суду від 07.01.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи спочатку відмовлено (т. 4, а.с. 110 - 111); у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання неподаними третьою особою доказі відмовлено (т. 4, а.с. 113 - 115).

21.01.2025 до суду надійшла заява позивача про відвід судді (т. 4, а.с. 117 - 118), клопотання позивача про витребування доказів (т. 4, а.с. 121 - 124).

24.01.2025 позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів (т. 4, а.с. 129 - 130), заяву про відвід судді (т. 4, а.с. 131 - 132).

Ухвалою суду від 27.01.2025 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 21.01.2025 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 4, а.с. 133 - 134).

Ухвалою суду від 28.01.2025 (суддя Супрун Є.Б.) заяву ОСОБА_1 від 21.01.2025 про відвід судді Довгопол М.В. у справі № 440/10088/24 залишено без задоволення (т. 4, а.с. 136 - 137).

Ухвалою суду від 28.01.2025 (суддя Довгопол М.В.) для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 23.01.2025 про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 4, а.с. 138 - 139).

Ухвалою суду від 29.01.2025 (суддя Клочко К.І.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 23 січня 2025 року про відвід судді Довгопол М.В. у справі № 440/10088/24 (т. 4, а.с. 141 - 142).

30.01.2025 до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів (т. 4, а.с.145 - 147).

Ухвалами суду від 31.01.2025 (суддя Довгопол М.В.) клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 21.01.2025 задоволено, витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області: докази фактичного вручення (доставки) позивачу запрошення - листа від 25.07.2024 №5301.6-5687/53.3-24, надісланого на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 (25.07.2024 10:41) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (25.07.2024 11:09); скриншот електронного листування на підтвердження надходження 24.07.2024 о 10-38 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 листа від позивача; письмові пояснення з приводу правових та фактичних підстав невикористання засобів поштового зв`язку для надіслання позивачу запрошення прибути до УДМС в Полтавській області 25.07.2024 до 15-00 для участі у розгляді подання ДКР СБУ (т. 4, а.с. 148 - 149); у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 23.01.2025 відмовлено (т. 4, а.с. 153); клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 29.01.2025 залишено без задоволення, витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області відомості про те, чи з`ясовувалося під час прийняття рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 25.07.2024 року №23 питання щодо наявності вироків суду, які набрали законної сили, стосовно ОСОБА_1 щодо причетності до діяльності міжнародної позабанківської системи переказу грошових коштів «Хавала» і щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, документи на підтвердження ухвалення таких вироків (за наявності) (т. 4, а.с. 157).

17.02.2025 до суду надійшли клопотання позивача про витребування доказів (т. 4, а.с. 176 - 181).

18.02.2025 відповідачем подано заперечення на клопотання позивача від 17.02.2025 про витребування доказів (т. 4, а.с. 182).

Ухвалами суду від 19.02.2025 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 17 лютого 2025 року задоволено частково, повторно витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області докази фактичного вручення (доставки) позивачу запрошення - листа від 25.07.2024 №5301.6-5687/53.3-24, надісланого на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 (25.07.2024 10:41) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (25.07.2024 11:09), у задоволенні іншої частини клопотання відмовлено (т. 4, а.с. 200 - 201); клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 17 лютого 2025 року задоволено, витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України відомості щодо наявності судових вироків, які набрали законної сили, стосовно ОСОБА_1 за фактами, викладеними у поданні Департаменту контррозвідки СБУ від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт, а саме, щодо причетності до діяльності міжнародної позабанківської системи переказу грошових коштів «Хавала» і щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, документи на підтвердження ухвалення таких вироків (за наявності) (т. 4, а.с.205).

06.03.2025 до суду надійшли клопотання позивача про витребування доказів (т. 4, а.с. 228 - 231, 233 - 234, 235 - 236, 237- 238, 239).

Ухвалами суду від 12.03.2025 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 06 березня 2025 року задоволено частково, витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України докази на підтвердження факту причетності ОСОБА_1 до діяльності міжнародної позабанківської системи переказу грошових коштів «Хавала», зазначеного у поданні Департаменту контррозвідки СБУ від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт (т. 4, а.с. 255 - 256); клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 07.03.2025 вх. № 15575/25, від 08.03.2025 вх. № 15590/25, від 08 березня 2025 року вх. № 15591/25, від 08 березня 2025 року вх. № 15592/25 повернуто заявнику без розгляду (т. 4, а.с. 260).

17.03.2025 судом зареєстровано заяву позивача про відвід судді від 14.03.2025 (т.4, а.с. 266 - 267).

Ухвалою суду від 17.03.2025 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 14 березня 2025 року про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 4, а.с. 269 - 271).

Ухвалою суду від 19.03.2025 (суддя Молодецький Р.І.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 14.03.2025 (вхідний № 17553/25 від 17 березня 2025 року) про відвід судді Довгопол М.В. від розгляду справи № 440/10088/24 за позовом громадянина ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено (т. 5, а.с. 2 - 5).

19.03.2025 до суду надійшли клопотання позивача: про визнання неподаними третьою особою документів (доказів) (т.5, а.с. 6 - 7), про витребування доказів (т. 5, а.с. 8 - 9).

24.03.2025 судом зареєстровано заяву позивача про відвід судді від 23.03.2025 (т. 5, а.с. 10).

Також 24.03.2025 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (т. 5, а.с. 11 - 12).

Ухвалою суду від 24.03.2025 для вирішення по суті заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 23 березня 2025 року про відвід судді Довгопол М.В. передано справу №440/10088/24 до відповідного підрозділу Полтавського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 5, а.с. 14 - 15).

Ухвалою суду від 26.03.2025 (суддя Супрун Є.Б.) заяву ОСОБА_1 від 23.03.2025 про відвід судді Довгопол М.В. від розгляду справи №440/10088/24 - залишено без задоволення (т. 5, а.с. 17 - 18).

26.03.2025 до суду позивачем подано клопотання про залишення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог від 24.03.2025 (т. 5, а.с. 21).

27.03.2025 та 02.04.2025 до суду надійшли клопотання позивача про витребування доказів (т. 5, а.с. 22 - 23).

Ухвалами суду від 08.04.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 18 березня 2025 року відмовлено; клопотання позивача про відкликання заяви про уточнення позовних вимог задоволено, заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 24.03.2025 залишено без розгляду; у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 27 березня 2025 року відмовлено; клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 02 квітня 2025 року повернуто заявнику без розгляду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином Ірану ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_3 , дійсний з 10.05.2016 до 11.05.2021 (т. 2, а.с. 131), паспорт № НОМЕР_4 , виданий 20.01.2022, чинний до 20.01.2027 (т. 2, а.с. 215 - 224).

З 30.07.2014 позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , копія якого наявна у справі (т. 2, а.с. 134).

На підставі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну від 02.02.2017 (т. 2, а.с. 126) рішенням УДМС України в Полтавській області від 15.05.2017 надано громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну, як особі, яка перебуває в шлюбі понад два роки з громадянкою України (т. 2, а.с. 161) та оформлено дозвіл на імміграцію в Україну від 18.05.2017 № 5/12903, дійсний до 15.05.2018 (т. 2, а.с. 162).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 для оформлення посвідки на постійне проживання від 07.06.2017 (т. 2, а.с. 165) УДМС України в Полтавській області (орган 5301) видано останньому посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 від 13.06.2017 (т. 2, а.с. 213), про що у паспорті № НОМЕР_4 проставлено відповідний штамп (т. 2, а.с. 226).

24.02.2023 Департаментом контррозвідки Служби безпеки України складено подання № 2/3/3-3501нт щодо скасування дозволу на імміграцію (т. 3, а.с. 68), в якому викладено прохання на підставі пункту 3 статті 12 Закону України «Про імміграцію» вжити заходів щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Ірану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з порушенням громадського порядку зазначеним іноземцем, дії якого становлять загрозу національній безпеці України.

Вказане подання обґрунтоване тим, що уродженець Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 14.06.2017, орган, що видав - Київський відділ УДМС в м. Полтава, вчиняє дії, які порушують громадський порядок та несуть загрозу національній безпеці України.

Так, встановлено, що вказаний іноземець перебуває в державному розшуку, як особа, яка переховується від суду (відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті МВС України). Останній систематично допускав порушення громадського порядку та з матеріалами ВП № 1 Полтавського відділу ГУ НП у Полтавській області звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Крім того, наявні дані щодо причетності ОСОБА_1 до діяльності міжнародної позабанківської системи грошових переказів «Хавала» (офіційно заборонена на території України). Вказана система переказів використовується в переважній більшості міжнародними терористичними організаціями, для переказу коштів, отриманих злочинним шляхом, для уникнення контролю зі сторони Державної Служби фінансового моніторингу України та правоохоронних органів, а також з метою ухилення від сплати податків.

Таким чином, діяльність ОСОБА_1 може становити загрозу національній безпеці України.

Вказане подання направлено голові Державної міграційної служби України Наталії Науменко.

У свою чергу ДМС України надіслано подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3-3501нт про скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ДМС в Полтавській області для розгляду та прийняття відповідного рішення супровідним листом від 08.03.2023 № 8.1-324/8.1.1-23, який надійшов до Управління 15.03.2023 вх. № 3660/1/5301-23 (т. 3, а.с. 67)

16.03.2023 УДМС в Полтавській області складено висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), яким визнано за доцільне скасувати рішення Управління від 15.05.2017 про надання дозволу на імміграцію громадянину Ірану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 13.06.2017 (т. 2, а.с. 235 - 239).

Рішенням УДМС в Полтавській області від 16.03.2023 № 7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну скасовано на підставі пунктів 3 та 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 15.05.2017 (т. 2, а.с. 240). У рішенні також зазначено, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.06.2017 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Зазначене рішення оскаржено ОСОБА_1 у судовому порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 у справі № 440/4122/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - ОСОБА_4 , на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України задоволено частково. Рішення Управління Державної міграційної служби в Полтавській області № 7 від 16.03.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , - визнано протиправним та скасовано в частині посилання на пункт 5 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію". В решті Рішення Управління Державної міграційної служби в Полтавській області № 7 від 16.03.2023 року залишено в силі і без змін. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 440/4122/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 по справі № 440/4122/23 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 16.03.2023 № 7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017 та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 7 від 16.03.2023 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3/-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 по справі № 440/4122/23 залишено без змін (т. 3, а.с. 3 -16).

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 440/4122/23 надійшла до УДМС в Полтавській області 24.06.2024 вх. № 6623/1/5301-24.

Листом від 28.06.2024 № 5301.3-5064/53.3-24 УДМС в Полтавській області повідомила ОСОБА_1 , що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 по справі № 440/4122/23 проводяться заходи відповідно до пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» та пунктів 21 - 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (зі змінами) (т. 3, а.с. 25). Вказаний лист надіслано рекомендованим листом та отримано позивачем 06.07.2024 (т. 3, а.с. 26 - 27).

УДМС в Полтавській області звернулася до Департаменту контррозвідки Служби безпеки листом від 28.06.2024, в якому, з урахуванням змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 по справі № 440/10088/24, просила надати матеріали, що підтверджують підстави для скасування громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, визначені пунктом 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення) (т. 3, а.с.147).

Листом Департаменту контррозвідки Служби безпеки від 23.07.2024 № 2/3/3-8644нт за наслідками опрацювання листа УДМС в Полтавській області повідомлено, що матеріали, які слугували підставою для подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3-3501/нт про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, містять відомості, що становлять державну таємницю та були надані суду першої інстанції під час судового розгляду позовної заяви. Крім того, зазначено, що відомості про підстави для скасування дозволу на імміграцію, які були викладені у поданні ДКР СБ України, на теперішній час є актуальними (т. 3, а.с. 149).

УДМС в Полтавській області листом від 22.07.2024 № 5301.12-5601/53.2-24, який отримано ОСОБА_1 22.07.2024, запросила останнього 24.07.2024 о 10.00 год. прибути до УДМС в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 63, з питання участі у процедурі повторного розгляду подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування дозволу на імміграцію в Україну, надання пояснень та прийняття відповідного рішення (т. 3, а.с. 34).

24.07.2024 о 9.43 год. позивач засобами електронної пошти з електронної адреси надіслав УДМС в Полтавській області лист, в якому просив у зв`язку з повітряною тривогою відкласти на іншу дату розгляд з питань участі у процедурі щодо скасування дозволу на імміграцію, призначеного на 24.07.2024 о 10:00 (т. 3, а.с. 35).

УДМС в Полтавській області склала адресований позивачу лист від 24.07.2024, в якому у зв`язку з тим, що повітряна тривога, оголошена у м. Полтаві, тривала 24.07.2024 до 10.23 год., повідомила про можливість прибути до Управління 24.07.2024 у будь-який час до 16.00 год. (т. 3, а.с. 42).

24.07.2024 УДМС в Полтавській області складено Акт про те, що з телефона «гарячої лінії» УДМС у Полтавській області в період з 10.00 до 11.56 здійснено телефонні дзвінки гр. ОСОБА_1 на мобільний номер НОМЕР_6 з метою запрошення 24.07.2024 в будь-який час до 16.00 год., на вказані дзвінки гр. ОСОБА_1 не відповідав та не перетелефонував (т. 3, а.с. 43).

Листом №5301.6-5687/53.3-24 від 25.07.2024 УДМС в Полтавській області запрошено ОСОБА_1 прибути 25 липня 2024 року у будь-який час до 15.00 год. для надання пояснень, документів та реалізації інших прав на участь у розгляді подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування дозволу на імміграцію в Україну. У листі відомості щодо адресата зазначені такі: АДРЕСА_1 , моб. тел. НОМЕР_7 , ел. пошта: " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Згідно із скриншотом листування засобами електронної пошти 25.07.2024 , 11:09 з електронної адреси УДМС у Полтавській області надіслано на електронну адресу "" текст такого змісту "Доброго дня! Надсилаємо запрошення прибути 25.07.2024 до 15 години в УДМС у Полтавській області за адресою м. Полтава вул. Матвійчука 63. Інформація у листі що додається" з вкладеннями: додаток 2.pdf, додаток 1.pdf.

Також запрошення прибути 25.07.2024 до 15 години в УДМС у Полтавській області надіслано на електронну адресу (т. 3, а.с. 40).

25.07.2024 позивач подав заяву до УДМС в Полтавській області, в якій просив ознайомити його з матеріалами повторного розгляду, надати час до 31.07.2024 для надання пояснень та документів, надати в письмовому вигляді усі питання, на які надасть відповіді у паперовому вигляді до 31.07.2024, розгляд сьогоднішнього питання перенести на 31.07.2024 для прийняття рішення, вказував, що буде та має право захищати себе з адвокатом (т. 3, а.с. 46).

Також позивачу 25.07.2024 о 14.27 вручено бланк письмових пояснень, про що свідчить його підпис на примірнику бланка відповідача та примітка про те, що в паперовому вигляді до 31.07.2024 будуть надані пояснення (т. 3, а.с. 47 - 48).

У протоколі засідання з повторного розгляду подання УКР СБУ щодо скасування громадянину Ірану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання від 25.07.2024 зафіксовано, що в ході бесіди, на виконання судового рішення, іноземцю було запропоновано взяти участь у повторному розгляді подання та надати свої пояснення письмово, на що іноземець категорично відмовився. В подальшій розмові іноземцеві усно були задані питання по суті справи, на які він дав відповідь. Зокрема, він зазначив наступне: що його анкетні дані не змінювалися, українську мову розуміє та володіє нею, він одружений, дітей не має, адресу проживання не змінював, навчався в УМСА та зараз займається стоматологічною практикою без офіційного працевлаштування. Відмову від участі в повторному розгляді подання ДКР СБУ іноземець пояснив відсутністю часу для підготовки та наявністю судових справ, за якими він є стороною потерпілого чи обвинуваченого. Письмово оформити відповідне пояснення з зазначеною інформацією іноземець відмовився, виявивши бажання отримати примірник бланку пояснення. Гр. ОСОБА_6 додатково запропоновано викласти інформацію та надати будь-які документи, що можуть бути враховані при повторному розгляді подання СБУ. При цьому наголошено про доцільність подання вказаних відомостей до завершення 30-денного строку, відведеного законодавством на розгляд подання (т. 3, а.с. 49 - 51).

25.07.2024 УДМС в Полтавській області складено висновок за результатами повторного розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), яким, зокрема, визнано за доцільне скасувати рішення Управління від 15.05.2017 про надання дозволу на імміграцію громадянину Ірану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 13.06.2017 (т. 3, а.с. 86 - 92).

УДМС в Полтавській області прийнято рішення від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким скасовано громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 дозвіл на імміграцію, виданий УДМС України в Полтавській області від 15 травня 2017 року на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» та одночасно скасовано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 13.06.2017 (т.3, а.с. 93).

Про прийняте рішення УДМС в Полтавській області повідомлено ДМС України листом від 26.07.2024 № 5301.3/12520-24 з проханням здійснити коригування в ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП статусу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 13.06.2017 (т. 3, а.с. 94) та листом 26.07.2024 № № 5301.3/12519-24 (т. 3, а.с. 95), а також Державну прикордонну службу України листом від 26.07.2024 № 5301.3/5695/53.3-24 (т. 3, а.с. 96).

Копію рішення направлено позивачу листом від 26.07.2024 № 5301.6-5739/53.2-24 засобами поштового зв`язку та отримано ним 31.07.2024 (т. 3, а.с. 97, 107-109).

Не погодившись із рішенням від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22 вересня 2011 року № 3773-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Статтями 2, 3 Закону України "Про імміграцію" № 2491-III від 07 червня 2001 року (далі - Закон № 2491-III, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За визначеннями, що містяться у статті 1 Закону № 2491-III, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону № 2491-III.

Так, в силу вимог пункту 3 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію скасовується, якщо: дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Згідно з частиною 2 статті 12 Закону № 2491-III у разі скасування дозволу на імміграцію скасовується посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5, 6 статті 13 Закону № 2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Скасована посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання до суду, виконання рішення про її примусове повернення призупиняється до набрання рішенням суду законної сили.

У разі визнання судом протиправним та скасування рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання дозвіл на імміграцію вважається чинним та є підставою для звернення за отриманням посвідки на постійне проживання у порядку обміну.

Визначення понять "національна безпека" та "громадський порядок в України", що застосовані у пункті 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III, надано пунктами 3, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" 21 червня 2018 року № 2469-VIII, а саме:

- громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Згідно з частинами 1, 4 статті 19 Закону України "Про національну безпеку України" Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина:

1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України;

2) боротьбу з тероризмом;

3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури;

4) охорону державної таємниці.

Повноваження Служби безпеки України визначаються законодавством України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25.03.1992 № 2229-ХІІ (далі - Закон № 2229-ХІІ, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 24 Закону № 2229-ХІІ Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 25 Закону № 2229-ХІІ Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право, зокрема: подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" від 26 грудня 2002 року № 374-IV спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України, а згідно частини 1 статті 2 цього ж Закону метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Постановою Кабінету Міністрів України № 927 від 29.08.2023 абзац другий пункту 21 після слів "регіональні органи СБУ" доповнено словами ", функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ".

Пунктом 22 Порядку № 1983 визначено, що у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-III, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 1983, з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 927 від 29.08.2023, ДМС, територіальні органи і територіальні підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Пунктом 24 Порядку № 1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що вчинення іммігрантом дій, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні є підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, яка видана на підставі цього дозволу.

Виходячи з положень пункту 13 частини першої статті 24 Закону № 2229-XII саме на Службу безпеки України, як на орган, що наділений унікальною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, покладено обов`язок, в тому числі вживати заходи превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану.

Водночас у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 480/296/19 Верховний Суд наголосив, що подання спеціально уповноваженого органу про скасування посвідки на тимчасове проживання особі, відносно якої це подання вноситься до відповідного органу ДМС, не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, на відміну від рішення органу ДМС. Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві. У свою чергу, рішення ДМС як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами.

Зокрема, якщо йдеться про критерій обґрунтованості рішення ДМС, то таке рішення має прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дій). Дискреція дозволяє адміністративному органу прийняти найбільш зважене в конкретних умовах рішення, засноване на особистих (власних) оцінках обставин, а не на чіткому приписі норми права (не формально).

Такий правовий висновок підтримано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.02.2024 у справі № 260/5694/22, від 04.04.2024 у справі № 380/7720/23, від 14.11.2024 у справі № 160/6995/23 та ін.

При цьому законодавець у пункті 23 Порядку № 1983 (у редакції на час прийняття спірного рішення) передбачив, що ДМС, територіальні органи і територіальні підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Відтак, Порядок № 1983 передбачає своєрідний алгоритм дій органів ДМС задля прийняття обґрунтованого рішення.

Вказана норма Порядку № 1983 не містить імперативних приписів щодо запитування органом ДМС додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень. Втім, саме органи ДМС, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини, як-от наприклад: довготривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, тобто встановлення особи іммігранта. Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді скасування дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган ДМС діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано.

Отже, орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 260/5694/22.

Предметом спору у цій справі є рішення УДМС в Полтавській області від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким скасовано громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 дозвіл на імміграцію, виданий УДМС України в Полтавській області від 15 травня 2017 року, на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» та одночасно скасовано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 13.06.2017 (т.3, а.с. 93).

Вказане рішення прийнято на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 440/4122/23, згідно з яким, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 16.03.2023 № 7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , та зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3/-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі (т. 3, а.с. 3 - 16).

Отже, безпосередньою підставою для прийняття рішення від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання послугувало подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України 24.02.2023 № 2/3/3/-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач не мав повноважень і права повторно розглянути подання від 24.02.2023 р №2/3/3-35011нт Департаменту контррозвідки Центрального управління СБУ та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, виходячи з того, що стаття 13 Закону України про імміграцію та пункт 23 Порядку № 1983 не передбачає повторний розгляд та повторне прийняття рішення. Суд зазначає, що частиною 1 статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Зважаючи на те, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 440/4122/23 набрала законної сили з дати її прийняття, у касаційному порядку не була скасована, відповідач був зобов`язаний виконати таке судове рішення з урахуванням чинних норм законодавства.

Стосовно тверджень позивача про те, що 24.02.2023 Департамент контррозвідки Центрального управління СБУ не мав право / повноваження взагалі порушувати питання щодо скасування дозволу на імміграцію, оскільки не відносився до переліку суб`єктів, передбачених ч.2 п.21 Порядку № 1983, суд зауважує, що ДКР СБУ цілком підпадає під визначення «органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію», яким пунктом 21 Порядку № 1983 надано право порушувати питання про скасування дозволу на імміграцію. При цьому суд враховує, що пункт 13 частини 1 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України» та частина 1 статті 5 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» визначає обов`язки Служби безпеки України і в частині перебування на території України іноземців. Департамент контррозвідки є підрозділом Служби безпеки України, на який покладено відповідну частину її повноважень. Відтак суд відхиляє аргумент позивача щодо того, що ДКР СБУ не є органом, уповноваженим порушувати питання про скасування дозволу іноземця на імміграцію в Україну.

Суд також критично оцінює посилання позивача на те, що подання надіслано до неналежного суб`єкта - ДМС України, замість органу ДМС, який прийняв рішення про надання дозволу. Суд зазначає, що ДМС України переслано подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24.02.2023 № 2/3/3-3501нт про скасування дозволу на імміграцію громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ДМС в Полтавській області для розгляду та прийняття відповідного рішення супровідним листом від 08.03.2023 № 8.1-324/8.1.1-23, який надійшов до Управління 15.03.2023 вх. № 3660/1/5301-23 (т. 3, а.с. 67), тому первинне надсилання подання до ДМС України не вплинуло на законність процедури розгляду подання уповноваженим органом.

Оцінюючи рішення УДМС в Полтавській області від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну за наслідками повторного розгляду подання від 24.02.2023 р №2/3/3-35011нт Департаменту контррозвідки СБУ , суд виходить з такого.

Зміст спірного рішення свідчить, що дозвіл на імміграцію від 15 травня 2017 року та посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 13.06.2017, позивачу скасовано на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», який передбачає, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Із висновку УДМС в Полтавській області за результатами повторного розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) від 25.07.2024 слідує, що відповідач, перевіряючи обгрунтованість подання СБУ щодо загроз національної безпеки України, взяв до уваги, що саме Служба безпеки України наділена компетенцією надавати оцінку в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану. Тобто відповідні повноваження Служби безпеки України є виключними та дискреційними і УДМС в Полтавській області не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України. Системний аналіз положень Закону України «Про національну безпеку України» та відомостей ДКР СБУ дали можливість відповідачу стверджувати про наявність підстав для скасування позивачу дозволу на імміграцію відповідно до пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Виходячи з наведеного, суд констатує, що відповідач не перевірив обґрунтованість подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України 24.02.2023 № 2/3/3/-3501нт, не досліджував будь-які інші документи чи докази, окрім цього подання, які дійсно свідчили б про наявність у діях позивача загрози національній безпеці України або громадському порядку в Україні.

Доводи УДМС в Полтавській області про те, що у нього відсутні підстави здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, які викладені компетентним органом, а саме Службою безпеки України, суд оцінює критично, оскільки подання, яке вноситься до відповідного органу ДМС, не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві.

Крім того, аналіз норм Закону України «Про національну безпеку України», Закону України «Про Службу безпеки України» свідчить, що подання органу Служби безпеки України щодо скасування дозволу на імміграцію є обов`язковим для розгляду органом ДМС, однак наявність підстави для скасування дозволу має обґрунтувати саме орган ДМС.

Суд враховує, що подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/3/3-3501нт від 24.02.2023 щодо скасування дозволу на імміграцію позивачу (т. 3, а.с. 68), мотивоване порушенням громадського порядку позивачем, дії якого становлять загрозу національній безпеці України.

Фактами, покладеними в основу подання, є те, що позивач перебуває в державному розшуку, як особа, яка переховується від суду (відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті МВС України), систематично допускав порушення громадського порядку та з матеріалами ВП № 1 Полтавського відділу ГУ НП у Полтавській області звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України. Крім того, наявні дані щодо причетності ОСОБА_1 до діяльності міжнародної позабанківської системи грошових переказів «Хавала» (офіційно заборонена на території України).

Суд бере до уваги те, що під час повторного розгляду подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/3/3-3501нт від 24.02.2023 УДМС в Полтавській області зроблено запит до УІАП ГУНП в Полтавській області стосовно ОСОБА_1 та отримано інформацію від 28.06.2024, що відносно останнього порушено кримінальне провадження за ознаками частини 2 статті 125 Кримінального кодексу, запобіжні заходи не застосовувалися, відомості про прийняте рішення у справі відсутні (т. 3, а.с. 21). Вказана інформація не містить відомостей про перебування позивача у розшуку.

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що кримінальне провадження по обвинуваченню позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, перебуває на розгляді у Київському районному суді м. Полтави (справа № 552/207/21).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2022 у справі № 552/207/21 оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000603 від 07.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, провадження у справі зупинено до розшуку обвинуваченого (т. 5, а.с. 40 - 41). Водночас ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11.07.2023 у справі № 552/207/21 поновлено провадження у зв`язку з розшуком особи обвинуваченого (т. 5, а.с. 42 - 43).

Отже, на час повторного розгляду УДМС в Полтавській області подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/3/3-3501нт від 24.02.2023 позивач не перебував у розшуку і відповідач мав можливість встановити цю обставину, використовуючи як інформацію УІАП ГУНП в Полтавській області, так і Єдиного державного реєстру судових рішень, а також загальнодоступний електронний сервіс МВС України «Особи, які переховуються від органів влади».

Суд також враховує, що відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, загальні підстави, умови, форми, основні ознаки правопорушення, що створюють їх склад, за що особу може бути притягнуто до одного з видів відповідальності та процедуру такого притягнення має визначати закон.

Вина у вчиненні злочину або адміністративному правопорушенні встановлюється в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідно.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд наголошує, що частина 2 статті 125 КК України, яка передбачає кримінальне правопорушення «умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності», у вчиненні якого обвинувачується позивач, міститься у розділі ІІ КК України «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи», тоді як злочини проти національної безпеки України визначені у розділі І КК України.

Із подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/3/3-3501нт від 24.02.2023, як і з висновку УДМС в Полтавській області за результатами повторного розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) від 25.07.2024, неможливо встановити, яким чином відкрите кримінальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, спричиняє загрозу національній безпеці.

Стосовно загрози громадському порядку, то за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, відсутні правові підстави стверджувати, що позивачем вчинено дії, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а тому загрожують громадському порядку.

Щодо посилання у поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/3/3-3501нт від 24.02.2023 на наявність даних щодо причетності ОСОБА_1 до діяльності міжнародної позабанківської системи грошових переказів «Хавала» (офіційно заборонена на території України), суд зазначає, що ані відповідачем, ані третьою особою - Департаментом контррозвідки Служби безпеки України не надано до суду доказів щодо існування будь-яких кримінальних проваджень та судових рішень відносно причетності позивача до діяльності міжнародної позабанківської системи грошових переказів «Хавала» та відповідно наявності в його діях складу правопорушення.

Суд також зауважує, що ухвалою суду від 16.09.2024 було витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для направлення Департаментом контррозвідки Служби безпеки України до Державної міграційної служби України подання від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт, а ухвалою від 07.11.2024 повторно витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для направлення Департаментом контррозвідки Служби безпеки України до Державної міграційної служби України подання від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт (т. 4, а.с. 56), однак такі документи не було подано до суду, наявність поважних причин неподання документів судом не встановлено.

Крім того, ухвалою суду від 12.03.2025 окремо витребувано від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України докази на підтвердження факту причетності ОСОБА_1 до діяльності міжнародної позабанківської системи переказу грошових коштів «Хавала», зазначеного у поданні Департаменту контррозвідки СБУ від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт, визначено, що витребувані докази надати до суду у п`ятиденний термін з дня отримання ухвали (т. 4, а.с. 255 - 256). Зазначену ухвалу надіслано третій особі в його електронний кабінет та доставлено 12.03.2025 19:55, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т.4, а.с. 258) проте, у встановлений судом строк ухвалу не виконано, документи не надано, про наявність поважних причин суд не повідомлено.

Зважаючи на те, що відповідачем і третьою особою не надано копій рішень судів, якими позивача визнано винним у вчиненні правопорушень проти національної безпеки України, громадського порядку, а також інших документів, які підтверджують обставини, які зазначені у поданні Департаменту контррозвідки СБУ від 24.02.2023 №2/3/3-3501нт, та беззаперечно дають підстави вважати, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, суд приходить до висновку, що рішення УДМС в Полтавській області від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну не відповідає критерію обґрунтованості.

Крім того, суд враховує, що під час повторного розгляду подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/3/3-3501нт від 24.02.2023 УДМС в Полтавській області позивачу не надано достатньо часу для надання пояснень з приводу обставин, викладених у поданні. Так, УДМС в Полтавській області листом від 22.07.2024 № 5301.12-5601/53.2-24, який отримано ОСОБА_1 22.07.2024, вперше запрошено останнього на 24.07.2024 о 10.00 год. прибути до УДМС в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 63, з питання участі у процедурі повторного розгляду подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування дозволу на імміграцію в Україну, надання пояснень та прийняття відповідного рішення (т. 3, а.с. 34), а надалі листом №5301.6-5687/53.3-24 від 25.07.2024 УДМС в Полтавській області запрошено ОСОБА_1 прибути 25 липня 2024 року у будь-який час до 15.00 год. для надання пояснень, документів та реалізації інших прав на участь у розгляді подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Незважаючи на те, що 25.07.2024 позивач подав заяву до УДМС в Полтавській області, в якій просив ознайомити його з матеріалами повторного розгляду, надати час до 31.07.2024 для надання пояснень та документів (т. 3, а.с. 46), 25.07.2024 відповідачем прийнято спірне рішення, внаслідок чого належним чином не забезпечено право особи на участь у процесі прийняття рішення.

Поміж іншого, суд зазначає, що позивач перебуває тривалий час у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , копія якого наявна у справі (т. 2, а.с. 134). Отримавши в Україні повну вищу освіту за спеціальністю «стоматологія», кваліфікацією «лікар-стоматолог», про що свідчить диплом НОМЕР_8 (т.1, а.с. 38, зворот), позивач атестувався з присвоєнням йому звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «терапевтична стоматологія» , сертифікат № 33 від 10.03.2020 (т.1, а.с. 39).

Відтак, скасування йому дозволу на імміграцію в Україну становить аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення статті 8 Конвенції передбачають, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Не допускається втручання органів державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки або економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд враховує, що Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що держави мають право контролювати в`їзд і проживання іноземців на своїй території (зокрема, «Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom, від 28.05.1985 року). Конвенція не гарантує право іноземця на в`їзд або проживання в певній країні, і виконуючи своє завдання з підтримання громадського порядку, договірні держави мають право вислати, наприклад, іноземця, засудженого за кримінальні злочини. Однак їхні рішення в цій сфері повинні тією мірою, якою вони можуть втручатися в право, захищене пунктом 1 статті 8, відповідати закону і бути необхідними у демократичному суспільстві, тобто бути виправданими нагальною соціальною потребою, і , зокрема, пропорційними переслідуваній меті (рішення у справі «Slivenko v. Latvia», № 48321/99).

У рішенні від 19.09.2024 у справі «Тrapitsyna and Isaeva v. Hungary, заява № 5488/22, ЄСПЛ вказав, що Конвенцію слід читати в цілому та тлумачити таким чином, щоб сприяти внутрішній узгодженості та гармонії між її різними положеннями (див., серед багатьох інших джерел, Маргуш проти Хорватії [ВП], № 4455/10, § 128, ЄСПЛ 2014 (витяги), та А та В проти Норвегії [ВП], № 24130/11 та 29758/11, § 133, 15 листопада 2016 р.). Дотримуючись цього принципу гармонійного тлумачення Конвенції, Суд вважає, що у справах щодо заходів, які впливають на дозвіл на проживання іноземця таким чином, що потенційно може призвести до його або її видворення, процесуальні гарантії, передбачені статтею 8 Конвенції, мають тлумачитися у світлі гарантій, передбачених статтею 1 Протоколу № 7, у відповідній частині (див. Mirzoyan проти Чеської Республіки, №№ 15117/21 і 15689/21, § 82, 16 травня 2024 р.) (п. 55).

Також Суд зауважив, що використання конфіденційних матеріалів може виявитися неминучим, якщо на кону стоїть національна безпека. Тому інколи може виникнути необхідність класифікувати деякі або всі матеріали, що використовуються у провадженнях, що стосуються таких питань, і навіть частини рішень, винесених у них (див. «Раза проти Болгарії», № 31465/08, § 53, 11 лютого 2010 року). Однак, навіть якщо під загрозою стоїть національна безпека, концепції законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи, які зачіпають основні права людини, підлягали певній формі змагального провадження перед незалежним органом, уповноваженим розглядати причини рішення та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процедурними обмеженнями щодо використання секретної інформації. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження виконавчої влади про те, що на карту поставлена ??національна безпека (див. рішення у справі «Еймі та інші проти Болгарії» (Amie and Others v. Bulgaria), № 58149/08, § 92, 12 лютого 2013 р.) (п. 56).

У справах, розглянутих згідно зі статтею 1 Протоколу № 7, у яких національна безпека була підставою для оскаржуваного заходу, Суд постановив, що відповідні іноземці повинні бути поінформовані про відповідні фактичні елементи, які змусили компетентні національні органи вважати, що вони становлять загрозу національній безпеці, і їм повинен бути наданий доступ до змісту документів та інформації, на яку посилаються органи влади, без шкоди для можливості встановлення належним чином обґрунтованих обмежень щодо таких інформацію, якщо це необхідно (див., mutatis mutandis, «Лятифі проти колишньої Югославської Республіки Македонії», № 19017/16, § 35, 17 травня 2018 р.; Мухаммад і Мухаммад проти Румунії [ВП], № 80982/12, §§ 128-29, 15 жовтня 2020 р.; і Мірзоян, згадане вище, § 83) (п. 57).

У зв`язку з цим Суд прийме особливу увагу до відповідності інформації, фактично розкритої іноземцю, як щодо фактичних елементів, що лежать в основі відповідного рішення, так і щодо доступу до змісту документів та інформації, на які посилається орган, який ухвалив це рішення, і, якщо ці документи були засекреченими та недоступними для іноземця, щодо того, наскільки доступ до них був наданий представнику іноземця (цит. Мухаммад і Мухаммад). вище, §§ 151 і 154) (п. 59) .

Незважаючи на те, що оцінка виконавчої влади щодо того, що становить загрозу національній безпеці, природно, матиме значну вагу, незалежний орган повинен мати можливість реагувати у випадках, коли посилання на цю концепцію не має розумної підстави у фактах або розкриває тлумачення «національної безпеки», яке є незаконним або суперечить здоровому глузду та є довільним. За відсутності таких гарантій поліція чи інші державні органи зможуть свавільно посягати на права, захищені Конвенцією (див. Аль-Нашіф проти Болгарії, № 50963/99, § 124, 20 червня 2002 р., та Каушал та інші проти Болгарії, № 1537/08, § 29, 2 вересня 2010 р.) (п. 60).

Враховуючи те, що відповідачем та третьою особою не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці та/або громадському порядку, документів та інформації, які свідчать про відповідні дії позивача, відомостей про джерела такої інформації, суд висновує, що суб`єктом владних повноважень не доведено, що втручання у права позивача є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки або економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при не підтвердженні будь-якої його вини в обставинах, що виникли, та може вважатися неправомірним втручанням органу державної влади в сімейне життя позивача, оскільки безпідставне скасування дозволу на імміграцію матиме наслідком видворення позивача за межі України.

Підсумовуючи викладене вище, суд констатує, що рішення УДМС в Полтавській області від 25.07.2024 № 23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також з метою повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 23 від 25.07.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 та задовольнити відповідні позовні вимоги.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13.06.2017, суд зазначає, що за приписами частини 6 статті 13 Закону України "Про імміграцію" (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) у разі визнання судом протиправним та скасування рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання дозвіл на імміграцію вважається чинним та є підставою для звернення за отриманням посвідки на постійне проживання у порядку обміну.

Вказаним положенням Закону кореспондують вимоги підпункту 6 пункту 7 Порядку № 321, якими передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі: набрання законної сили рішенням суду, яким визнано протиправним та скасовано рішення ДМС про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, на підставі якого дозвіл на імміграцію вважається чинним.

Отже, законодавством визначено алгоритм дій іммігранта та органу ДМС у разі у разі визнання судом протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання та чітко передбачено, що посвідка на постійне проживання підлягає видачі у порядку обміну.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Враховуючи положення статті 13 Закону №2491-III, а також беручи до уваги, що права позивача в частині обміну посвідки наразі не порушені, підстави для зобов`язання відповідача поновити посвідку відсутні. З огляду на викладене, відповідні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас відповідно до частини 8 статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом у справі №440/10088/24 позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1937,92 грн, а саме: 968,96 грн згідно з квитанцією ID 6658-4352-4217-2862 від 27.08.2024 та 968,96 грн згідно з платіжною інструкцією № 0.0..1 від 28.08.2024. Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

09.09.2024 позивачем подано заяву про повернення збору (т.1, а.с. 166 - 167), яку ухвалою суду від 10.09.2024 задоволено, повернуто ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України сплачену відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 28.08.2024 суму судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) (т.1, а.с. 171).

Зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на нього судові витрати у повному обсязі, а саме стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (вул. Юліана Матвійчука, 63, м.Полтава, Полтавська область, 36039, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент контррозвідки Служби безпеки України (вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 25.07.2024 року №23.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 23 від 25.07.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол