Справа № 500/1083/25
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1083/25

09 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо припинення з 01.03.2016 по 21.01.2021 ОСОБА_1 виплати пенсії за віком, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити з 01.03.2016 по 21.01.2021 ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, з урахуванням проведених платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком, перебуваючи на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області, однак у зв`язку зі станом здоров`я змушена була виїхати за кордон. Під час перебування за межами України їй було припинено виплату пенсії, оскільки відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання пенсії протягом 6 місяців. Відтак, у зв`язку неотриманням пенсії з 01.03.2016 по 31.08.2016, територіальний орган Пенсійного фонду з 01.09.2016 припинив виплату позивачці пенсії, про що її повідомлено листом від 27.01.2025 №577-274/Л-02/8-1900/25. Оскільки неотримання позивачкою призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, не може бути підставою для припинення виплати пенсії, та її часткове відновлення, тому рішення (дії) відповідача є порушенням права позивачки на соціальне забезпечення, що слугувало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. При цьому, просить врахувати, що 23.01.2024 на підставі поданої заяви ОСОБА_1 про відновлення виплати пенсії, вищезазначену виплату пенсії поновлено, однак з 22.01.2021, а не часу фактично припинення виплати пенсії з 01.03.2016. При цьому розмір пенсійної виплати становить 3951,37 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що згідно інформації, наданої поштовим відділенням в період з 01.03.2016 по 31.08.2016, пенсія позивачем не отримувалась тому з 01.09.2016 виплату пенсії припинено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 08.01.2025, в якій просила виплатити заборгованість з пенсії за період, а саме з 01.03.2016 по 31.08.2016, і часу припинення виплати з 01.09.2016 по 21.01.2021.

Однак, відповідач листом від 27.01.2025 відмовив позивачці в поновленні виплати пенсії, у спірний період (з 01.03.2026 по 21.01.2021) посилаючись на відсутність правових підстав. Зазначено, що за інформацією поштового відділення в період з 01.03.2016 по 31.08.2016 пенсія позивачем не отримувалась, тому з 01.09.2016 виплату її пенсії припинено. Також, відповідач вказав, що 23.01.2024 позивачем подано заяву про відновлення виплати пенсії. Враховуючи вищезазначене виплату пенсії поновлено з 22.01.2021. Розмір пенсійної виплати становить 3951,37 грн. Інше чинним законодавством не передбачено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із приписами статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Як на підставі для припинення пенсії з 01.09.2016 відповідач покликається на те, що згідно інформації, наданої поштовим відділенням в період з 01.03.2016 по 31.08.2016 пенсія позивачем не отримувалась.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 не передбачає автоматичного припинення виплати пенсії. За наявності будь-якої з підстав, з якою Закон № 1058 пов`язує припинення виплати пенсії, така виплата припиняється або за рішенням територіального органу Пенсійного фонду, або за рішення суду.

Разом з тим, матеріали даної адміністративної справи не містять доказів прийняття відповідного рішення територіальним органом Пенсійного фонду про припинення виплати пенсії позивачу, та взагалі відсутнє будь-яке рішення суду з цього приводу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення територіальним органом Пенсійного фонду .

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справа №243/6391/17.

Отже, на думку суду, припиняючи позивачу виплату пенсії з 01.09.2016, пенсійний орган діяв не у спосіб, визначений законом.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку, що дії відповідача, які полягають у припиненні виплати пенсії позивача, підлягають визнанню протиправними, оскільки припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду, і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058-IV, перелік яких є вичерпним та не підлягає широкому трактуванню.

Щодо зобов`язання відповідача поновити пенсійні виплати (зробити перерахунок).

Сам по собі факт звернення особи чи її представника до територіального органу Пенсійного фонду не є безумовною підставою для поновлення виплати пенсії, а таке поновлення можливе лише після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Прийняття судом рішення про поновлення виплати пенсії без з`ясування уповноваженим пенсійним органом таких обставин та наявності відповідних умов є передчасним, необґрунтованим і може призвести до безпідставного поновлення виплати пенсії.

Крім того, за змістом частини 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду.

З огляду на встановлені обставини, зважаючи на те, що прийняттю рішення про поновлення пенсії передує з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати, з метою належного та ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву представника позивача від 08.01.2025 щодо поновлення пенсії з 01.03.2016 по 21.01.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо зазначеного відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про залишення без розгляду позовних вимог у зв`язку із пропуском шестимісячного строку звернення, суд зауважує, що на сьогодні не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку пенсіонер не отримував з вини держави в особі її компетентних органів. Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18 та знаходить своє практичне застосування у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 16.03.2023 по справі № 420/7835/19.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовної заяви.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо припинення ОСОБА_1 з 01.03.2016 по 21.01.2021 пенсії за віком

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2025 щодо поновлення виплати пенсії за віком з 01.03.2016 по 21.01.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 09 квітня 2025 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.