Справа № 160/9797/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/9797/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 039886 від 28.02.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позов задоволено.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем правопорушення, більш того, остання не є перевізником в розумінні закону, оскільки не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що в спірних правовідносинах факт здійснення пасажирських перевезень з порушенням закону підтверджується протоколом та актом перевірки, а висновки суду та доводи позивача, що останній не є перевізником є невірними, адже закон не пов`язує поняття перевізника виключно з суб`єктом господарювання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровськійй області Державної служби України з безпеки на транспорті 03.02.2024 було проведено перевірку транспортного засобу DACIA, номерний знак НОМЕР_1 , за результатами якої складено Акт № 038090 від 03.02.2024.

Згідно з висновком, викладеним в акті перевірки, перевізник не забезпечив виконання вимог ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» та інших законодавчих та нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів, а саме відсутня паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, чим порушено вимоги п. 18 постанови Кабінету Міністрів України № 514 від 19.05.2023.

Водій транспортного засобу ОСОБА_2 відмовився від підписання акту, натомість надав письмові пояснення щодо обставин перевірки, копія яких міститься в матеріалах справи.

Згідно з постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 039886 від 28.02.2024, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до власника транспортного засобу ОСОБА_1 , як перевізника, застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Вказана постанова є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Межами розгляду апеляційної скарги є доводи позивача, що вона не є особою, яка здійснювала перевезення пасажирів, а тому не є належним суб`єктом притягнення до відповідальності, а також доведення відповідачем самого порушення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що за визначенням ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 34 названого Закону встановлено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажі; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут.

Статті 39 Закону визначає документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведені норми спростовують висновок суду першої інстанції та доводи позивача, що перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» може виступати виключного суб`єкт господарської діяльності, адже цим законом прямо визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено сам факт здійснення пасажирських перевезень автомобілем DACIA, номерний знак НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» містить перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, проте такий перелік є відмінним за видом перевезень та особою-перевізником.

Натомість ані акт перевірки, ані оскаржувана постанова не дає можливість встановити який вид перевезень здійснювався на транспортному засобі DACIA, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач.

При цьому сама позивач заперечує здійснення пасажирських перевезень, в наданих письмових поясненнях водія ОСОБА_2 також відсутня інформація про здійснення перевезень пасажирів.

Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, відповідачем не доведено належними та допустимим доказами виявлене порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому оскаржувана постанова носить протиправний характер та підлягає скасуванню.

У свою чергу рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів його прийняття, адже окремі висновки суду не відповідають нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року в адміністративній справі № 160/9797/24 змінити з підстав мотивів його прийняття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 08 квітня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених ст. 328 КАС України.

Повна постанова складена 08 квітня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова