Справа № 160/5619/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 квітня 2025 року

м. Київ

справа №160/5619/24

адміністративне провадження № К/990/2498/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Перещепинської міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області № 2-34/VI від 29 січня 2024 року "Про звільнення ОСОБА_1 у зв?язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 К3пП України".

- зобов`язати Перещепинську міську раду поновити ОСОБА_1 на посаді старости Шандрівського старостинського округу Перещепинської міської ради з 29 січня 2024 року та внести відповідні зміни до трудової книжки.

- стягнути з Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 січня 2024 року до набрання чинності рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області № 2-34/VI від 29 січня 2024 року "Про звільнення ОСОБА_1 у зв?язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 К3пП України".

Зобов`язати Перещепинську міську раду поновити ОСОБА_1 на посаді старости Шандрівського старостинського округу Перещепинської міської ради з 29 січня 2024 року та внести відповідні зміни до трудової книжки.

Стягнути з Перещепинської міської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 січня 2024 року до набрання чинності рішення суду.

Стягнути з Перещепинської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу Перещепинської міської ради задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі № 160/5619/24 скасовано та прийнято нову постанову. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

20 січня 2025 року до Верховного Суд надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якому скаржник просив скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 160/5619/24 залишено без руху. Надано заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

17 березня 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 10 лютого 2025 року ОСОБА_1 надав уточнену касаційну скаргу, а тому відповідно до вимог статті 330 КАС України, суд вирішує питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Перевіривши касаційну скаргу представником позивача, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки ним не обґрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права, без застосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 495/5105/17, від 21 жовтня 2021 року у справі № 240/6076/18, від 24 листопада 2023 року у справі № 160/7757/18, від 25 липня 2019 року у справі № 360/13000/18, від 21 лютого 2024 року у справі № 761/26371/20, від 21 лютого 2021 року у справі № 761/25605/17, від 21 лютого у справі № 209/2226/22.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, щодо посилання скаржника на наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі вказаної норми КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Однак, посилаючись на правові висновки Верховного Суду у справах № 495/5105/17, від 21 жовтня 2021 року у справі № 240/6076/18, від 24 листопада 2023 року у справі № 160/7757/18, від 25 липня 2019 року у справі № 360/13000/18, від 21 лютого 2024 року у справі № 761/26371/20, від 21 лютого 2021 року у справі № 761/25605/17, від 21 лютого 2024 року у справі № 209/2226/22 скаржник не наводить належних обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у зазначених ним справах є подібними.

Скаржником не зазначено висновків, які сформульовані Верховним Судом щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та висновки судів попередніх інстанцій, які їм не відповідають.

Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Так, предметом спору у цій справі є правомірність звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, поновлення ОСОБА_1 на посаді старости Шандрівського старостинського округу Перещепинської міської ради, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, у справі № 495/5105/17, на яку покликається скаржник, предмет позову стосувався правомірності прийняття міською радою рішення про дострокове припинення повноважень секретаря цієї ради (на підставі пункту 4 частини першої статті 26, частини третьої статті 59 та частини п`ятої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а підстави позову і фактичні обставини стосувалися, зокрема, порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, при розгляді цієї справи до спірних правовідносин судами попередніх інстанцій застосовувалася положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в редакції чинній на момент виникнення спору у справі № 495/5105/17, тобто в редакції липня 2017 року.

Постановою від 21 жовтня 2021 року у справі № 240/6076/18 Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій та ухвалив нову постанову, якою визнав протиправним і скасував рішення сільської ради про виправлення помилки у формулюванні рішення про дострокове припинення повноважень сільського голови разом з додатком до цього рішення.

У справі № 761/26371/20 (у цивільному провадженні) предметом розгляду був, зокрема, наказ відповідача про звільнення позивача з посади бортпровідника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки відповідач відповідно до статті 49-2 КЗпП України, не запропонував позивачці наявні вакантні посади у відокремлених підрозділах компанії «Візз Ейр Хангарі Лтд.», яка діє через представництво «Візз Ейр Хангарі Лтд. » в Україні.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 209/2226/22 (у цивільному провадженні) предметом оскарження є ухвала Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, яку Верховний Суд скасував та передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки позивач звернувся з позовом про поновлення на роботі (в цій частині позивач звільнена від сплати судового збору) та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою, та зробив помилковий висновок про обов`язок позивача сплатити судовий збір за подання позову в цій частині.

За таких обставин, наведені скаржником постанови ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові Верховного Суду є безпідставними.

Суд звертає увагу, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні постанови Верховного Суду у справах № 160/7757/18, № 360/13000/18, у зв`язку з чим Суд позбавлений можливості перевірити доречність посилання скаржника на такі правові висновки.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім, у тексті касаційної скарги скаржник формально процитував пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, пославшись на нього як на підставу касаційного оскарження, а належного обґрунтування не навів.

Щодо посилань заявника на порушення судами норм процесуального права як умови для скасування судових рішень, а саме не дослідження судами зібраних у справі доказів, то слід зазначити, що такі можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судового рішення за пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у разі обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами частини другої та третьої статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Суд першої інстанції розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на підпункти «а», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що спір між сторонами стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Суд касаційної інстанції зауважує, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для їх формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому парового питання, що постало перед практикою його застосування.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Тому, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо особа яка подає касаційну скаргу, обґрунтовано довела, що саме цей випадок стосується його безпосередньо, порушує його права, свободи та інтереси.

У цьому контексті варто зауважити, що сама собою незгода із судовим рішенням не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі, рішення у якій не підлягають касаційному розгляду.

Водночас цілком зрозуміло, що кожна сторона, не на користь якої вирішено спір, стверджуватиме про те, що справа має для неї виняткове значення. Це зумовлює потребу навести не лише переконливі мотиви, а й підтвердити їх.

Також, Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо помилковості розгляду судом першої інстанції справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності - як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Своєю чергою, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно з приписами Закону України «Про запобігання корупції» до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, зокрема віднесено особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» віднесені до першої - третьої категорій посад в органах місцевого самоврядування.

Із оскаржуваного судового рішення слідує, що позивач перебував на посаді старости Шандрівського старостинського округу Перещепинської міської ради.

За приписами частини першої статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» вказана посада не відноситься до першої - третьої категорій посад в органах місцевого самоврядування, а тому позивач не є особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, є справою незначної складності.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіА.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов