Справа № 280/6377/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2025 року м.Дніпросправа № 280/6377/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі № 280/6377/24 (суддя Новікова І.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) у здійсненні нарахування та виплати позивачу як матері військовослужбовця сум грошових коштів, передбачених чинним законодавством у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці як матері військовослужбовця сум грошових коштів, передбачених чинним законодавством у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення військ російської федерації в Україну та окупацією території Мелітопольського району позивачка з чоловіком вимушені були виїхати з окупованої території разом з їхніми дітьми-вихованцями створеного ними дитячого будинку сімейного типу, до складу якого входив і їхній син-вихованець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, ОСОБА_2 у добровільному порядку був призваний на військову службу, а у лютому 2024 року отримав поранення від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка зазначає, що у зв`язку із смертю її сина нею було отримано усі документи, пов`язані із загибеллю ОСОБА_2 . Позивачка вказує на те, що у зв`язку із загибеллю сина вона звернулася до командування ВЧ НОМЕР_1 з заявою про виплату їй всіх передбачених чинним законодавством України виплат, проте відповідачем було безпідставно відмовлено у здійсненні відповідних виплат.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Представник позивачки оскаржив рішення суду першої інстанції. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачка з чоловіком створили сім?ю на передбачених законом підставах, до складу якої входив їхній син-вихованець ОСОБА_2 . До цієї сім?ї застосовуються правила взаємних прав та обов`язків, передбачених статтею 150 СК України і це прямо передбачено законом.

Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 30.09.2022 №224 «Про забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 » зобов`язано забезпечити з 30.09.2022 функціонування дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в якій виховуються та проживають діти, позбавленні батьківського піклування: … ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

16.02.2023 ОСОБА_2 подав голові Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області та голові комісії з питань захисту прав дитини Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області заяву, в якій просив виключити його зі складу дитячого будинку сімейного типу, у зв`язку із досягненням повноліття та закінченням навчального закладу.

Також, 16.02.2023 аналогічна заява надійшла від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в якій останні просили вивести зі складу їх дитячого будинку сімейного типу вихованця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Запорізької районної державної адміністрації від 22.02.2023 вирішено вивести із складу дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 особи з числа дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що 30.05.2023 ОСОБА_2 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_6 .

19.02.2024 ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання отримав поранення від якого помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у медичному закладі.

Також, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулася до відповідача з питання отримання виплати їй грошового забезпечення ОСОБА_2 , проте у задоволенні її заяви було відмовлено.

Позивачка, вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті їй грошового забезпечення після смерті ОСОБА_2 , звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не є матір`ю ОСОБА_2 ..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 ст.9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 2 розділу ХХХ Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Позивачка вказує на те, що вона фактично є матір`ю ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 до призову на військову службу проживав разом з нею, а після призову на військову службу вона постійно підтримувала з ним зв`язок. Крім того, позивачка зазначає, що після смерті ОСОБА_2 саме нею отримані всі документи пов`язані із його загибеллю та організовано належне поховання ОСОБА_2 ..

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 перебував у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а з 22.02.2023 ОСОБА_2 виведено із складу дитячого будинку сімейного типу, у зв`язку з досягненням ОСОБА_2 повноліття та подання ним відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.256-5 Сімейного кодексу України, дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, для забезпечення сімейним вихованням та спільного проживання не менш як п`яти дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ч.1, 2 ст.256-6 Сімейного кодексу України, батьки-вихователі - подружжя або окрема особа, що не перебуває у шлюбі, які взяли дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, для виховання та спільного проживання.

Батьки-вихователі несуть обов`язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 256-6 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки-вихователі є законними представниками дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники.

Відповідно до ч.1 ст.256-7 Сімейного кодексу України, вихованцями дитячого будинку сімейного типу є діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування.

Згідно ч.1 ст.256-7 Сімейного кодексу України, вихованці проживають і виховуються у дитячому будинку сімейного типу до досягнення 18-річного віку. Після досягнення 18-річного віку такі особи у разі продовження навчання в закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої чи вищої освіти можуть, за їхнім вибором, продовжити проживати і виховуватися у цьому дитячому будинку сімейного типу до закінчення такого закладу.

Особи з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, яким встановлено інвалідність, за їхнім вибором можуть продовжити проживати та виховуватися у дитячому будинку сімейного типу до досягнення ними 23-річного віку незалежно від того, чи навчаються вони у закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти.

Учасниками справи не заперечується, що на дату смерті ОСОБА_2 не був вихованцем дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки до вступу до складу ЗСУ ОСОБА_2 досяг повноліття, закінчив навчання та подав заяву до служби захисту дітей про своє виключення зі складу вихованців дитячого будинку.

Чинним законодавством України передбачено виплату грошового забезпечення за загиблого військовослужбовця, серед іншого батькам загиблого військовослужбовця.

При цьому, поняття «батьки» та «батьки-вихователі» не є однаковими та не можуть бути ототожнені.

Відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 14.03.2009, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

При цьому, той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були позбавлені батьківських прав за рішенням суду жодним чином не змінює те, що саме зазначені особи є біологічними батьками ОСОБА_2 ..

Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон №2342-IV), визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Відповідно до статті 1 Закону №2342-IV, батьки-вихователі - подружжя або окрема особа, яка не перебуває у шлюбі, які взяли на виховання та для спільного проживання не менш як п`ять дітей-сиріт та/або дітей, позбавлених батьківського піклування, та яким, за рішенням органів опіки та піклування, надано статус батьків-вихователів.

Згідно ч.1 ст.31 Закону №2342-IV, батьки-вихователі є особами, які заміняють батьків, законними представниками своїх вихованців і захищають їхні права та інтереси в органах державної влади, у тому числі судових, як опікуни або піклувальники без спеціальних на те повноважень. Вони не можуть використовувати надані їм права всупереч інтересам дитини.

Частиною 5 статті 31 Закону №2342-IV передбачено, що батьки-вихователі виконують свої обов`язки стосовно дітей до досягнення дітьми вісімнадцяти років, а стосовно осіб з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які навчаються в закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, - до закінчення такими особами навчання у такому закладі навіть у разі їх окремого проживання.

Тобто, батьки-вихователі мають спеціальний статус, який реалізується ними стосовно дітей позбавлених батьківського піклування до досягнення дітьми вісімнадцяти років, а тих які навчаються в закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, - до закінчення такими особами навчання у такому закладі навіть у разі їх окремого проживання.

В свою чергу, після досягнення дитиною вісімнадцяти років або з дня закінчення такими особами навчання, батьки-вихователі втрачають свій статус по відношенню до такої особи, а відповідно і не мають взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.31 Закону №2342-IV, батьки-вихователі мають право, серед іншого на усиновлення дітей, які перебувають на вихованні та утриманні в їхніх сім`ях.

Разом з тим, у встановленому порядку оформлення усиновлення ОСОБА_2 подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не здійснювалося, доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин, відмовляючи у виплаті позивачу грошового забезпечення за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Розподіл судових витрат з урахуванням вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі № 280/6377/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак