Справа № 160/27728/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
17.10.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не поданні допомоги в проведенні похорону і компенсуванні матеріальних витрат на ритуальні послуги та на спорудження пам?ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що передбачено частиною 4 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити допомогу в проведенні похорону і компенсувати матеріальні витрат на ритуальні послуги та на спорудження пам?ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що передбачено частиною 4 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату допомоги на поховання військовослужбовця, до якої було додано необхідний пакет документів. Однак, за результатами розгляду вказаної заяви, йому було відмовлено у виплаті допомоги з підстав надання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, виданого не на сина померлого військовослужбовця, а на іншу особу ОСОБА_2 . Також було зазначено про самовільне залишення 19.12.2023 ОСОБА_3 військової частини НОМЕР_1 , що є підставою для відмови у виплаті допомоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 :
- належним чином засвідчені копії матеріалів щодо самовільного залишення служби ОСОБА_3 19.12.2023.
Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- належним чином засвідчені копії матеріалів за наслідками розгляду повідомлення Військової частини НОМЕР_1 (вхідний номер донесення 1889/691) щодо самовільного залишення служби ОСОБА_3 19.12.2023.
Витребувано від Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону:
- належним чином засвідчені копії матеріалів за наслідками розгляду повідомлення Військової частини НОМЕР_1 (вхідний номер донесення 1889/691) щодо самовільного залишення служби ОСОБА_3 19.12.2023.
Витребувано у Комунального некомерційного підприємства "Центральна лікарня" Межівської селищної ради:
- належним чином засвідчені копії відомостей щодо обставин перебування ОСОБА_3 у Комунальному некомерційному підприємстві "Центральна лікарня" Межівської селищної ради, зокрема, до дати смерті - 31.01.2024.
Відповідач, у строки встановлені ухвалою суду від 21.10.2024, відзив на позов суду не надав, зазначену ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження було отримано останнім 21.10.2024.
У відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , дана обставина підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи.
ОСОБА_3 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що відповідачем не заперечувалось.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у КНП «Центральна лікарня» Межівської селищної ради через хронічну печінкову недостатність та інший хронічний гепатит, не класифікований в інших рубриках, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №15 від 01.02.2024.
Враховуючи те, що позивач займався похованням батька, останній звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати допомоги на поховання сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця.
У відповідь на звернення позивача, листом від 23.05.2024 №2333 військова частина НОМЕР_2 повідомила його про те, що витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, виданий не на сина померлого військовослужбовця, а на іншу особу ОСОБА_2 . Також було зазначено про самовільне залишення 19.12.2023 ОСОБА_3 військової частини НОМЕР_1 , що є підставою для відмови у виплаті допомоги.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.
Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військові формування, військовослужбовці яких загинули чи померли в період проходження військової служби, подають їх сім`ям і батькам допомогу в проведенні похорону і компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження пам`ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 15 Закону України "Про поховання та похоронну справу" Збройні Сили України, інші утворені відповідно до закону військові формування, а також Служба безпеки України, Міністерство внутрішніх справ України, Бюро економічної безпеки України, інші державні органи надають допомогу в проведенні поховання померлих сім`ям, батькам або іншим особам, які зобов`язалися поховати померлих військовослужбовців, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, які померли (загинули) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження надгробків у порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" постановлено військовим формуванням, Державній спеціальній службі транспорту та Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації надавати сім`ям і батькам військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, допомогу в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Отже, за змістом п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців", ст. 15 Закону України "Про поховання та похоронну справу" та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", обов`язок допомоги в проведенні поховання і компенсації матеріальних витрат на ритуальні послуги покладено, зокрема, на військові формування, військовослужбовці яких загинули чи померли в період проходження військової служби та, відповідно, прийняття рішення про надання чи відмову у наданні такої допомоги з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення (вчинення дії).
Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5, для отримання допомоги на поховання при державній реєстрації смерті видається витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14), у разі втрати якого на письмову заяву фізичної особи реєстратором за місцем складання актового запису про смерть видається дублікат з позначкою "Дублікат".
Судом встановлено, що при поданні заяви на отримання допомоги на поховання позивачем було також додано до неї: згоду на обробку персональних даних; копію реквізитів банківського рахунку; копію лікарського свідоцтва про смерть; витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, для отримання допомоги на поховання; копію паспорту на 5 сторінках; копію ІНН на 1 сторінці.
Суд критично оцінює посилання відповідача на відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 допомоги в проведенні похорону батька-військовослужбовця через надання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, виданого не на сина померлого військовослужбовця, а на іншу особу ОСОБА_2 , оскільки Інструкцією № 1269/5 таких вимог до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання не визначено.
Також, суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно того, що 19.12.2023 ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , оскільки жодних повідомлень ВЧ НОМЕР_1 щодо самовільного залишення 19.12.2023 місця служби ОСОБА_3 на адресу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону не надходило (лист Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону №38-5-6-867ВИХ-25 від 17.02.2025).
Більш того, відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2025 не надано належним чином засвідчених копій матеріалів щодо самовільного залишення служби ОСОБА_3 19.12.2023.
Отже, відповідач, відмовляючи позивачеві в наданні відповідної допомоги на поховання діяв неправомірно, що є підставою для задоволення позовних вимог.
Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Отже, відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги в проведенні похорону і компенсуванні матеріальних витрат на ритуальні послуги та на спорудження пам?ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що передбачено частиною 4 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов?язати військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу в проведенні похорону і компенсувати матеріальні витрат на ритуальні послуги та на спорудження пам?ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що передбачено частиною 4 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко