Справа № 160/10290/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
- визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо придатності ОСОБА_1 , 1987 року народження до військової служби, оформлену довідкою від 05.03.2025 за №2025- 0305-1035/2;
- визнати протиправним і незаконним наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов ОСОБА_1 , 1987 року народження, до Збройних Сил України, і скасувати його;
- визнати протиправною бездіяльність ігнорування ІНФОРМАЦІЯ_4 скарги ОСОБА_1 на дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та членів підпорядкованої йому військово-лікарської комісії, а також невжиття ІНФОРМАЦІЯ_5 заходів на відновлення порушених посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 та членів підпорядкованої йому Голосіївської ВЛК;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 доручити підпорядкованій йому військово-лікарської комісії провести повторний (контрольний) повний та об`єктивний медичний огляд ОСОБА_1 , 1987 року народження, на предмет визначення ступеня придатності його до військової служби за станом свого здоров`я, з урахуванням встановлених діагнозів вузькопрофільних лікарів наявних на даний час;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 , 1987 року народження, до списку особового складу навчального центру цієї військової частини у якості «курсанта», та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу цієї військової частини.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2005 року позивача за рішенням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 , за результатами пройденого ним медичного огляду і на підставі висновків кількох профільних лікарів, визнано "непридатним до військової служби в мирний час/обмежено здатним у військовий час", що підтверджується даними Тимчасового посвідчення (форма 3) за №5341 від 02.02.2006. 05.03.2025 ОСОБА_1 , був затриманий працівниками поліції на блок-посту у АДРЕСА_5 , і під приводом «для уточнення даних», доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким в подальшому направлений на проходження військово-лікарської експертизи (медичного огляду) для встановлення його придатності/непридатності виконання обов`язків військової служби. Представник позивача стверджує, що затримання працівниками Національної поліції 05.03.2025 позивача на блок-посту у АДРЕСА_5 , та подальше доставлення його ними до ІНФОРМАЦІЯ_6 відбулося безпідставно і протиправно. Результатом примусового адміністративного затримання позивача представниками поліції в подальшому стали: формальне та неповне проведення лікарями Голосіївської військово-лікарської комісії медичного огляду стану його здоров`я, без долучення до нього лікарів вузького профілю і проведення додаткових медичних досліджень, необ`єктивне визнання членами Голосіївської ВЛК ОСОБА_1 «придатним до військової служби» за станом свого здоров`я; передчасне оформлення ІНФОРМАЦІЯ_8 призову ОСОБА_1 на військову службу шляхом видання відповідного наказу і доставлення його під конвоєм до розподільчого центру; безпідставне перебування упродовж шести днів ОСОБА_1 в розподільчому центрі ( АДРЕСА_6 ), неодноразові вивезення його під конвоєм на оглядини до військових частин Чернігівщини; передчасна мобілізація ОСОБА_1 до війська (на Гончарівський загальновійськовий полігон) як придатного до військової служби. Позивач вважає, що визнання Голосіївською ВЛК його «придатним до військової служби» шляхом прийняття 05.03.2025 відповідної постанови за №2025-0305-1035/2 сталося в результаті: порушення порядку (процедури) проведення медичного огляду стану його здоров`я; формального проведення лікарями Голосіївської ВЛК медичного огляду стану його здоров`я, необ`єктивної оцінки його реального стану; ігнорування лікарями Голосіївської ВЛК всіх наявних у нього медичних документів щодо стану його здоров`я; допущення лікарями Голосіївської ВЛК медичних помилок, недотримання ними критеріїв, передбачених законом.
3. Разом з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить:
- заборонити військовій частині НОМЕР_1 та іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які подальші дії та приймати рішення (накази) щодо направлення, переміщення, переведення військовослужбовця ОСОБА_1 , 1987 року народження, для подальшого проходження ним військової служби за межі військової частини НОМЕР_1 , до іншої військової частини чи то до іншого місця служби до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
4. В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що відповідачем було протиправно проведено мобілізацію стосовно ОСОБА_1 . Представник позивача зазначає, що враховуючи обставини та факти, наведені позивачем у своєму позові до відповідачів, зміст документів (письмових доказів) долучених ним до цього позову, можна дійти висновку, що подальше направлення (переведення, відрядження) позивача в інші "бойові" військові частини ЗСУ для подальшого проходження військової служби в них, яке станеться в найближчий час, тобто по завершенню проходження позивачем курсу БЗВП в навчальному центрі військової частини НОМЕР_6 , призведе до негативних наслідків для позивача і не тільки для нього, оскільки, не лише ускладнить для нього процедуру відновлення порушених відповідачами його прав та інтересів, а й може призвести до неможливості виконання позивачем військових обов`язків та наказів безпосередніх командирів, за станом свого здоров`я, проходячи військову службу в інших "бойових" військових частинах ЗСУ в подальшому, а також може призвести й до погіршення стану його здоров`я.
5. Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя зазначає наступне.
6. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
7. Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
8. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
9. За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
10. Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
11. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
12. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
13. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
14. Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
15. При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
16. Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
17. За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
18. Судом з позовної заяви встановлено, що у вересні 2005 року позивача за рішенням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 , за результатами пройденого ним медичного огляду і на підставі висновків кількох профільних лікарів, визнано "непридатним до військової служби в мирний час/обмежено здатним у військовий час", що підтверджується даними Тимчасового посвідчення (форма 3) за №5341 від 02.02.2006.
19. 05.03.2025 ОСОБА_1 був затриманий працівниками поліції на блок-посту у АДРЕСА_5 , і під приводом «для уточнення даних», доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким в подальшому направлений на проходження військово-лікарської експертизи (медичного огляду) для встановлення його придатності/непридатності виконання обов`язків військової служби.
20. 05.03.2025 Голосіївською ВЛК позивача визнано придатним до військової служби шляхом прийняття відповідної постанови за №2025-0305-1035/2.
21. В подальшому начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу.
22. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 зараховано ОСОБА_1 , 1987 року народження, до списку особового складу навчального центру цієї військової частини у якості «курсанта».
23. Стосовно вирішення питання забезпечення позову у справі, суддя виходить з наступного.
24. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
25. Стаття 24 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає мету бронювання військовозобов`язаних. За її змістом бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
26. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.
27. При цьому припинення юридичної сили індивідуального акта, у тому числі і наказів, відбувається автоматично у разі задоволення позову після набрання законної сили рішенням суду.
28. Тобто, вчинення дій щодо можливого переміщення не вплине на можливість захисту прав позивача шляхом скасування зазначеного спірного наказу. Таким чином, заборона направлення/переведення позивача ніяким чином не може додатково гарантувати, що рішення про скасування наказу про призов на військову службу, у разі задоволення позову, буде виконано, оскільки, як зазначалось, припинення юридичної сили наказів відбувається автоматично та не потребує додаткових дій.
29. Спосіб забезпечення позову, про який просить позивач, не є нерозривно пов`язаним з підставами та предметом адміністративного позову, оскільки ніяк не вплине на можливість припинення юридичної сили індивідуальними актами у разі набрання законної сили рішенням суду, якщо позов буде задоволено.
30. З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.
32. Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у точу числі, на момент розгляду заяви про забезпечення позову.
33. Суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 10 згідно із Законом України «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
34. Таким чином, процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову, шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
35. Як зазначено, представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 та іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які подальші дії та приймати рішення (накази) щодо направлення, переміщення, переведення військовослужбовця ОСОБА_1 , 1987 року народження, для подальшого проходження ним військової служби за межі військової частини НОМЕР_1 , до іншої військової частини чи то до іншого місця служби до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
36. На переконання судді, обраний заявником вид забезпечення позову, за своїм змістом є фактично забороною вчиняти дії щодо виконання відповідних наказів, які можуть бути видані командиром військової частини в майбутньому, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
37. Крім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення, відтак суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
38. Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,
40. Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Р.З. Голобутовський