Справа № 500/587/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/587/23 пров. № А/857/2523/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року про прийняття звіту про виконання рішення суду (суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України №480-к від 05.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 06.12.2022. Стягнуто з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 281952 (двісті вісімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 08 коп., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 04.04.2024 відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду. Тернопільським окружним адміністративним судом видано два виконавчі листи у справі.

14.06.2024 позивач звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити судовий контроль за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 грудня у даній справі шляхом зобов`язання Державного агентства лісових ресурсів України подати звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування вказаної заяви зазначає, що 18.12.2023 Державне агентство лісових ресурсів України прийняло наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства. Однак, позивач вказує, що зазначений наказ прийнято виключно формально та такий не створив жодних юридичних наслідків, поновлення на посаді не відбулось. Також вказує, що Державне агентство лісових ресурсів України не виконало рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 і в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на що, позивач вважає, що оскільки рішення суду не виконано у передбачений законом спосіб, то суду слід встановити судовий контроль за його виконанням шляхом зобов`язання відповідача подати відповідний звіт згідно частини першої статті 382 КАС України.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року вказану ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду скасовано, та прийнято постанову, якою зобов`язано Державне агентство лісових ресурсів України протягом тридцяти денного строку, з моменту отримання цієї ухвали, подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 14.12.2023 у справі №500/587/23.

06.12.2024 на адресу Тернопільського окружного адміністративного суду від Державного агентства лісових ресурсів України надійшов Звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №500/587/23 із додатками до нього, із змісту якого слідує, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 №500/587/23, у трудовій книжці позивача зроблено відповідний запис та з 18.12.2023 по 22.12.2023 позивач відвідував робоче місце, а згідно з наказом №10В/К позивачу надана відпустка з 25.12.2023 по 27.12.2023. Починаючи з 29.12.2023 позивач відвідував робоче місце, однак, з 11.01.2024 по 28.07.2024 він був відсутній на робочому місці, що підтверджується копією табелю робочого часу. Станом на 29.07.2024, наказом №130-к від 23.07.2024 позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням. Позивачу також виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу, та станом на дату подання звіту виплачено 179848 (сто сімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 51 копійка.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року прийнято звіт Державного агентства лісових ресурсів України про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 по справі №500/587/23.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 від 14.06.2024 про встановлення судового контролю залишити без розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції відмовивши в заяві про залишення заяви про встановлення судового контролю без розгляду, фактично проти волі заявника продовжив розгляд зави та прийняв судове рішення по справі.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №500/587/23 виконано у повному обсязі, а відтак звіт слід прийняти.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Стаття 382 КАС України встановлює, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Це узгоджується з позицією Верховного суду, який неодноразово висловлювався, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності тих чи інших об`єктивних обставин, зокрема у постанові від 20 червня 2018 року у справі №800/592/17, постанові від 13 травня 2021 року у справі №9901/598/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Також Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві ,,Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі ,,Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення ,,Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах ,,Бурдов проти Росії від 07.05.2002, ,,Ромашов проти України від 27.07.2004, ,,Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі ,,Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі ,,Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 р. у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист (абзац восьмий підпункту 6.3 пункту 6).

Таким чином, розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити чи досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення, тобто чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.

Як вбачається з апеляційної скарги, позивач вважає, що суд першої інстанції відмовивши в заяві про залишення заяви про встановлення судового контролю без розгляду, фактично проти волі заявника продовжив розгляд зави та прийняв судове рішення по справі.

Згідно з матеріалами справи 16.12.2024 на адресу суду представником позивача було подано клопотання про залишення заяви про встановлення судового контролю без розгляду (арк. справи 190-191).

Апелянт покликається на п.5 ч. 1 ст. 240 КАС України, згідно якого суд свою ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду. Вважає, що в даному випадку слід було застосувати аналогію закону згідно ч. 6 ст.7 КАС України.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Залишення позову без розгляду врегульовано статтею 240 КАС України, та міститься у Розділі ІІ КАС України «Позовне провадження».

Питання судового контролю врегульовані Розділом IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».

На думку апеляційного суду, не вбачається можливим екстраполювати правила залишення позовної заяви без розгляду на спірні правовідносини.

Заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 грудня у даній справі було розглянуто та ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року вказану ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду скасовано, та прийнято постанову, якою зобов`язано Державне агентство лісових ресурсів України протягом тридцяти денного строку, з моменту отримання цієї ухвали, подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 14.12.2023 у справі №500/587/23.

Тобто, питання встановлення судового контролю розглянуте судом, та існує судове рішення яке набрало законної сили з даного питання. На даному етапі виконання судового рішення не вбачається можливим залишити заяву про встановлення судового контролю без розгляду.

Разом з тим, як слідує зі змісту Звіту про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у даній справі, на негайне виконання судового рішення відповідач видав наказ №549-к від 18.12.2023 про поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства (арк. справи 152, том 4), та в трудовій книжці позивача внесено відповідний запис (арк. справи 149-151, том 4). Станом на 25.12.2024 відповідачем перераховано середньомісячний заробіток у сумі 22039,84грн (з урахуванням загальнообов`язкових зборів та платежів).

У поданому Звіті зазначено, що відповідно до Табеля обліку робочого часу за грудень 2023 року (арк. справи 153, том 4), позивач:

з 18.12.2023 по 22.12.2023 відвідував робоче місце;

21.12.2023 написав заяву про відпустку (арк. справи 152 зворот);

з 25.12.2023 по 27.12.2023 позивач перебував у відпустці згідно з наказом №10 В/К (арк. справи 152);

з 28.12.2023 по 29.12.2023 відвідував робоче місце.

Відповідно до Табелів обліку робочого часу за 2024 рік (арк. справи 153-155, том 4), позивач:

з 01.01.2024 по 05.01.2024 та з 08.01.2024 по 10.01.2024 відвідував робоче місце;

з 11.01.2024 по 28.07.2024 - відсутній на робочому місці

Надалі, 19.07.2024, позивачем подано заяву про звільнення із займаної посади на підставі частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» (за власним бажанням), та висловлено відмову надавати пояснення щодо відсутності на робочому місці позивача, що підтверджується Актом про відмову від надання письмового пояснення щодо відсутності на робочому місці (арк. справи 159 зворот). Наказом Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства №2-к від 29.07.2024 позивачу оголошено наказ Державного агентства лісових ресурсів України №130-к від 23.07.2024 про його звільнення, останній робочий день 29.07.2024 (арк. справи 156, 157).

Щодо компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то у Звіті зазначено, що Державна казначейська служба України в місті Києва провела безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду по справі №500/587/23 від 14.05.2024 з утриманням податків і зборів, на користь позивача у наступному порядку:

03.06.2024 - 18670,07грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 4174,67грн ПДФО, 347,89грн військовий збір;

02.07.2024 - 33981,55грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 7598,36грн ПДФО, 633,20грн військовий збір;

10.07.2024 - 1319,00грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 295,08грн ПДФО, 24,59грн військовий збір;

31.07.2024 - 19135,24грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 4578,69грн ПДФО, 356,66грн військовий збір;

12.08.2024 - 1649,59грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 368,85грн ПДФО, 30,74грн військовий збір;

23.09.2024 - 1319,67грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 295,08грн ПДФО, 24,59грн військовий збір;

04.10.2024 - 13196,72грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2950,82грн ПДФО, 245,90грн військовий збір;

23.10.2024 - 1639,34грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 295,08 грн ПДФО, 24,59грн військовий збір;

01.11.2024 - 34255,74грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 7731,15грн ПДФО, 644,26грн військовий збір;

21.11.2024 - 1319,67грн безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 295,08грн ПДФО, 24,59грн військовий збір;

Загальна сума виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу на дату подання звіту становить 179848 (сто сімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 51 копійка (арк. справи 137-148).

Разом з тим, 09.12.2024 на адресу суду відповідачем подано клопотання про долучення платіжних інструкцій згідно яких з позивачем проведено остаточний розрахунок на виконання рішення суду у даній справі та виплачено 82193,38грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 18378,64грн ПДФО та 1531,55грн військового збору (арк. справи 174-175).

Апеляційний суд погоджується, що поданий відповідачем Звіт про виконання судового рішення з додатками, а також додатково надані після його подання докази, свідчить про те, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №500/587/23 виконано у повному обсязі. Доводи апелянта про необхідність залишення заяви про встановлення судового контролю без розгляду не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року про прийняття звіту про виконання рішення суду у справі №500/587/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 08.04.25