Справа № 160/24607/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

08 квітня 2025 року

м. Київ

справа №160/24607/24

адміністративне провадження №К/990/11708/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (колегія у складі суддів Головко О.В., Ясенової Т.І., Суховарова А.В.)

у справі № 160/24607/24

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

про визнання протиправним попередження,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі також - відповідач, скаржник), в якому просила визнати протиправним та скасувати попередження Південно-Східного міжрегіональною управління Державної служби з питань праці від 21.08.2024 № 1898/04/36/07/08/РРО//ДЛС/ТД-ПР про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 попередження за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 18.11.2024 відмовив у задоволенні позову.

Надалі Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 25.02.2025, задовольнивши апеляційну скаргу позивача, скасував зазначене рішення суду першої інстанції від 18.11.2024 та прийняв нове - про задоволення позовних вимог.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій остання з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025, а натомість залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, за правилами ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Одночасно приписами п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України передбачено, що судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) можуть бути оскарженні в касаційному порядку виключно у наступних випадках:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що підставою касаційного оскарження скаржник заявив п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, мотивуючи її неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверденого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, без урахування висновку щодо їх правозастосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 560/3981/23. Вважає, що при перегляді рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 апеляційний суд мав керуватися нормами закону, який має вищу юридичну силу, а саме - ст. 259, 265 Кодексу законів про працю України, п. 80.10 ст. 80, п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідач покликається на пп. «а» і «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене у справі, що призначена та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Доведення обставин, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зокрема, для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Вжите ж законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

У той же час оцінка «значного суспільного інтересу» до розгляду справи та її винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Ознайомившись з касаційною скаргою, Суд вважає, що скаржник не навів аргументованих мотивів щодо наявності у цьому випадку обставин, з якими пп. «а» і «в» п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України пов`язують виникнення підстав для розгляду в порядку касаційного провадження рішень судів, ухвалених у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

У взаємозв`язку з цим слід зазначати, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок у силу приписів ч. 3 ст. 334 КАС України покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали про залишення касаційної скарги без руху для подання уточненої редакції касаційної скарги із наведеним у ній обгрунтуванням підстав касаційного провадження, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, з доказами надіслання копії такої скарги позивачу.

Також скаржнику слід роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали скарга буде повернута (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України).

Керуючись ст.ст. 330, 332 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 160/24607/24 залишити без руху.

2. Надати Південно-Східному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

3. Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з дією воєнного стану в Україні.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя С.Г. Стеценко