Справа № 140/3128/25
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3128/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо зняття арешту з майна та зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна, накладеного Другим відділом ДВС Луцького МУЮ 19.10.2007 за реєстраційним номером обтяження 5898237.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що маючи намір здійснити реєстраційні дії щодо нерухомості, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, яким при перевірці відомостей з реєстру нерухомого майна було виявлено наявність обтяження на нерухоме майно, а саме: на нежитлові приміщення холів, які розташовані на 4 поверсі гуртожитку загальною площею 39,4 кв. м., та 5 поверсі гуртожитку загальною площею 24,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 А державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького Галасом В.В. накладено арешт та оголошено заборону відчуження відповідно до постанови АА689066 від 19.10.2007, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження 5898237.

На звернення від 25.02.2025 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про зняття арешту з майна, відповідач листом №38008 від 17.03.2025 повідомив, що згідно єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - відсутня інформація та запропонував звернутися до суду щодо вирішення спору.

Позивач вказує, що на даний час в реєстрі боржників відсутня інформація про наявність будь-якої заборгованості щодо ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з сайту Єдиного реєстру боржників, однак арешту з майна не знято.

Позивач зазначає, що наявність обтяження нерухомого майна, перешкоджає здійсненню її майнових прав, у зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 28.03.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Справу призначено до судового розгляду на 14:30 год. 09.04.2025.

Відповідачем відзиву на позовну заяву у визначений судом строки не подано.

В судове засідання 09.04.2025 позивач, представник позивача та відповідач не з`явилися, позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно приписів частини третьої статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, судовий розгляд справи здійснювався у відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, в письмовому провадженні, на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази та пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2006 №1404-VIII (далі Закон №1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Статтею 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

За правилами частини п`ятої статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно приписів частини першої статті 48 Закону №1404, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Таким чином, арешт майна боржника, як виконавча дія, можливий лише в межах наявного відкритого в порядку та на підставах визначеного Законом №1404 виконавчого провадження з примусового виконання рішення уповноваженого органу.

Як слідує з матеріалів справи, постановою державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Галас В.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.10.2007 №АА689066, накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: на нежиле приміщення, холи, що розташовані на 4 поверсі гуртожитку заг. пл. 39,4 кв.м, та на 5 поверсі гуртожитку, заг. пл. 24,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження 5898237 (а. с. 9).

25.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою про скасування арешту, накладеного 19.10.2007.

У відповідь на вказану заяву, з посиланням на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», головний державний виконавець ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ Вікторія Білова у листі від 17.03.2025 №38008 вказала, що згідно єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - відсутня інформація. Також вказала про відсутність підстав для скасування арешту з майна боржника, оскільки однією з таких підстав для зняття арешту є рішення суду що (а. с. 10).

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на винесення постанови від 25.06.2019), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, з огляду на вищевикладене, у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна. Проте такий арешт може бути знятий у судовому порядку.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України та статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності.

Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, станом на момент звернення з позовом до суду відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на виконанні у ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ не перебувають.

Зважаючи на відсутність будь яких матеріалів виконавчих проваджень, що стали підставою для накладення вказаного арешту суд дійшов висновку про необхідність його скасування.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відтак, оскаржуваний у справі арешт нерухомого майна позивача повинен був бути зняти відповідною посадовою особою відповідача після виявлення відсутності матеріалів виконавчих проваджень, що стали підставою для накладення вказаного арешту, однак відповідачем всупереч наведених приписів Закону №1404 такі дії вчинені не були, що свідчить про протиправний характер поведінки відповідача, яка полягає у не знятті арешту за запитом позивача.

За правилами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Наведене узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи. Зокрема, відповідно до пункту четвертого частини першої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, для прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд неодмінно повинен встановити факт його дій або бездіяльності та констатувати її протиправний характер внаслідок порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача-суб`єкта владних повноважень.

Водночас протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у не знятті оскаржуваного арешту за запитом позивача, у визначений законом строк та спосіб, відтак, зважаючи на викладене, з метою належного захисту очевидно порушеного права позивача, суд, окрім задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій спрямованих на вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 .

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 968,96 грн судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 25.03.2025.

Керуючись статтями 243-245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-а, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця Другого ВДВС ЛРУЮ Волинської області Галас В.В. від 19.10.2007 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 5898237 від 24.10.2007.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця Другого ВДВС ЛРУЮ Волинської області Галас В.В. від 19.10.2007 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 5898237 від 24.10.2007.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя О.А. Лозовський