Справа № 500/4520/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4520/24 пров. № А/857/30248/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Кухтея Р.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року (головуючого судді Мандзія О.П., ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль повний текст рішення складено 11.10.2024) у справі №500/4520/24 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.07.2024 звернувся в суд з позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в якому просить визнати протиправним та скасувати п.22 наказу №214 від 20.04.2024 командувача військ ОК ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) щодо звільнення майора ОСОБА_1 із посади командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) заступником командира єгерської роти єгерського батальйону військової частини НОМЕР_2 , визнати протиправним та скасувати п.3 наказу №139 від 18.05.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо звільнення майора ОСОБА_1 із посади командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 та призначення ОСОБА_1 заступником командира єгерської роти єгерського батальйону військової частини НОМЕР_2 , поновити майора ОСОБА_1 на посаді командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 з 19.05.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що накази про переміщення прийняті всупереч вимогами діючого законодавства, прийняті без згоди позивача та без врахування усіх обставин справи. Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що апелянт не погоджується з наказом на призначення на нижчу посаду, вважає, що у відповідачів були відсутні правові підстави для його прийняття та переміщення позивача до нового місця служби без його згоди, тому звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів. Як вбачається із оскаржуваного наказу, позивача призначено на нижчу посаду штатно-посадової категорії (надалі - шпк) «майор» (посади командира роти охорони) на шпк «старшого лейтенанта» (посаду Заступника командира єгерської роти). Підпунктом 3 пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Порядок №1153/2008) визначено, що призначення військовослужбовців здійснюється на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування,- за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання, у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад. Матеріали справи не містять відомостей про проведення атестування апелянта та отримання за результатами такого атестування висновку про невідповідність займаній посаді. Поряд з тим, судом першої інстанції береться до уваги службова характеристики ОСОБА_1 , що надана вищому командуванню його безпосередніми командирами, тобто без проведення атестування та отримання висновку атестування, що свідчить про порушення норм матеріального права судом першої інстанції. Апелянт звертає увагу суду першої інстанції, що в оскаржуваному наказі вказана підстава для переміщення позивача, в тому числі на нижчу посаду, як п.82 та п.257 Порядку №1153/2008. Водночас, за змістом абзацу 3 п.п.3 п.82 Порядку № 1153/2008 призначення військовослужбовців здійснюється на нижчі посади: з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування. Закон не передбачає призначення військовослужбовців на нижчі посади на підставі службової характеристики. Судом першої інстанції взагалі не надано оцінки відсутності висновку атестування, який слугує підставою для переведення на нижчу посаду без згоди військовослужбовця, про що позивач наголошував в позовній заяві. Апелянт стверджує, що він не проходив жодного атестування та його не ознайомлювали із жодним висновком такого атестування. Заперечуючи проти позовних вимог відповідачем надано службову характеристику ОСОБА_1 . Поряд з тим, абз. 1 п. 257 Порядку № 1153/2008 визначено, що атестування військовослужбовців в особливий період проводиться в порядку, визначеному Міністерством оборони України. У разі подання документів щодо подальшого службового використання, нагородження чи присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, на них складаються службові характеристики в порядку, визначеному Міністерством оборони України. Апелянт стверджує, що не проходив будь-якого атестування, отримання чи відмову від отримання будь якого висновку, складеного за результатами такого атестування, чи будь-яких інших доказів таких, як службова характеристика йому не вручалась та його з нею не ознайомлювали, в підтвердження такого факту (п.п.178, 257 Порядку № 1153/2008), наявність яких є обов`язковою для переміщення на нижчу посаду згідно з абзацом 3 п.п.3 п.82 Порядку № 1153/2008, а про такий документ, як його службова характеристика апелянту стало відомо під час розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того, позивач вказує суду, що в спірному наказі не вказана чітка підстава для переміщення позивача на іншу нижчу посаду, оскільки пункт 82 Порядку № 1153/2008 містить декілька підпунктів, серед котрих п.п.3 відповідно до котрого переміщення з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування, яке не було проведено взагалі, хоча відповідно до п. 178 вказаного Порядку є обов`язковим. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 про відкриття провадження в справі судом зобов`язано відповідача подати суду докази разом із поданням відзиву. Таких доказів, як і інших необхідних доказів, матеріали справи не містять, а тому висновки суду першої інстанції щодо підстав для переміщення позивача є План переміщення офіцерів, поданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 за №5/7508 від 18.04.2024, затверджений командувачем військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 20.04.2024, що відповідає п.4.11 Інструкції № 170 не знаходить свого підтвердження, оскільки відповідно до вказаного пункту 4.11. реалізація Плану переміщення на посади і Резерву для просування по службі, а також призначення і переміщення військовослужбовців здійснюється: протягом квітня-травня - для комплектування посад, які вивільнилися з початку навчального року, виконання висновків атестування щодо призначення на нижчі посади, а також для вивільнення посад для розміщення випускників військових навчальних закладів. Апелянт наголошує, що матеріали справи не містять висновків атестування відносно ОСОБА_1 щодо призначення його нижчу посаду, що не відповідає Інструкції № 170. Як вказано в пункті 112 Положення №1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують. особистого бажання на переміщення апелянт не висловлював. В той же час, законодавство не передбачає таку підставу для переміщення, як затвердження плану переміщення, оскільки такий план повинен затверджуватись на підставі визначених законодавством підставах, яких матеріали справи не містять, про що вказано вище. Разом з тим, апелянт вказував в позовній заяві, що під час несення служби по мобілізації, відносно нього не застосовувались дисциплінарні стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які підпадають під вимоги за змістом абзацу 6 п.п.3 п.82 Порядку № 1153/2008, що підтверджується характеристикою наданою при звільненні із займаної посади командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відтак, в даному випадку відповідачем прийнято рішення у вигляді наказу, який не відповідає вимогам підпункту 3 пункту 82 Порядку № 1153/2008. Разом з тим, в оскаржуваному наказі чіткі підстави для його прийняття не вказано, однак зазначено п. 257 Порядку № 1153/2008, який передбачає атестування військовослужбовців та підпадає під розуміння вимог підпункту 3 пункту 82 Порядку № 1153/2008. Апелянт звертає увагу, що відповідно до пункту 90 Порядку № 1153/2008 необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово- лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади. Позивачем на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також Командувачу військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » направлено рапорт із підтверджуючими документами про необхідність здійснення стороннього догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2 групи, що підтверджується наданими до рапорту документами. Відповіді на вказані рапорти позивачем не отримано і до дня звернення до суду з даним позовом, однак за змістом Закону України «Про звернення громадян» відповідь на звернення надається на протязі 30 днів, а у випадку неможливості у місячний строк розглянути звернення - протягом 45 днів. Слід відмітити, що інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за особою, котра його потребує в ОСОБА_2 , оскільки її дочка ОСОБА_3 також є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності, докази знаходяться при матеріалах справи. Суд першої інстанції вказує, що представлений рапорт Кулика В.Р. про необхідність здійснення стороннього догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 був отриманий ІНФОРМАЦІЯ_7 24.04.2024, а тому даний рапорт не міг бути врахований при виданні наказу ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №214 від 20.04.2024. Поряд з тим, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №139 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та здачу посади було прийнято на підставі наказу ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №215 (як вказано в наказі №139) від 20.04.2024 лише 18 травня 2024 року, тобто близько місяця після прийняття наказу ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Звертає увагу суду, що за вказаний період (близько місяця), рапорт ОСОБА_1 міг бути розглянутий та на підставі доданих до нього документів наказ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » міг бути скасований ще до видачі безпосереднім командиром наказу про виключення із числа особового складу у зв`язку із вибуттям до військової частини НОМЕР_2 на нижчу посаду. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказує, що матеріали справи не містять висновку (постанови) військово-лікарської комісії щодо неможливості проходження позивачем служби в певних родах військ на певних посадах. Разом з тим, відповідно до виписки медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №16933 від 05.01.2023 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Лівобічний деформуючий гонартроз ІІІ-ІУст. із варусною деформацією зі стійким вираженим больовим синдромом, порушенням ходи. ФНС II. Правобічний гонартроз І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ст. Гіпертензивне серце. КВР високий. Стабільна ІХС. Стенокардія напрвуження. НФК, Кардіосклероз, транзиторна шлуночкова екстрасистолічна аритмія, блокада передньої гілки лівої ніжки п.Гіса. СН ІІ Аст. ІІФК. Атеросклероз аорти. Фібросклероз аортального клапана. Апелянт зазначає суду, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачами зроблено не було. Такі вимоги є гарантією дотримання прав особи, зокрема, щодо якої прийнято рішення про призначення її на нижчу посаду. Натомість, не зазначення у тексті спірного наказу мотивів та конкретних підстав призначення військовослужбовця на нижчу посаду, як обов`язкової складової рішення є порушенням вимог чинного законодавства України. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 757/15585/20.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_9 заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 311 КАС України призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_6 №41 від 02.03.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період, про що свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_6 від 02.05.2024 №83.

Як слідує з службової характеристики ОСОБА_1 , за висновками та рекомендаціями безпосереднього начальника та прямого начальника, зробленими 18.04.2024, позивач займаній посаді командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_10 не відповідає; доцільно перемістити на нижчу посаду заступника командира єгерської роти єгерського батальйону військової частини НОМЕР_2 .

18.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 складено План переміщення осіб офіцерського складу територіальних центрів комплектування та соціальної ІНФОРМАЦІЯ_11 №5/7508, затверджений 20.04.2024 командувачем військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", відповідно до якого майор ОСОБА_1 , командир роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_10 , запланований до переміщення на посаду заступник командира єгерської роти єгерського батальйону НОМЕР_3 окремої єгерської бригади. Підстава включення в план переміщення вказана як п.82 Положення № 1153/2008.

Позивач 18.04.2024 ознайомлений з таким рішенням, а також характеристикою і рекомендацією про своє переміщення, що підтверджується його особистим підписом.

Наказом командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №214 від 20.04.2024, відповідно до п. 82, 257 Положення № 1153/2008 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та призначено заступником командира єгерської роти єгерського батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №139 від 18.05.2024 ОСОБА_1 з 18.05.2024 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення. Як підстава зазначено: наказ командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №215 від 20.04.2024; акт прийняття та здавання посади командира роти охорони від 18.05.2024 №13340; припис від 18.05.2024 №9873, виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

Водночас, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указами Президента України дія воєнного стану продовжена. Відтак, починаючи з 24.02.2022 та дотепер в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону №389-VIII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частинами 2, 3, 4, 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби серед, яких вказана військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 1 Положення № 1153/2008 цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 12 Положення №1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Розділом IV Положення № 1153/2008 урегульовано питання щодо призначення на посади та звільнення з посад.

Відповідно до підпункту 1 пункту 81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Відповідно до Переліку військових посад для призначення військовослужбовців у воєнний час (протягом періоду дії воєнного стану в Україні чи перебування у стані війни) Номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 04.05.2016 № 238, призначення військовослужбовців на посади зі штатними категоріями до "підполковника" включно в командуванні, підпорядкованих з`єднаннях, військових частинах, установах і закладах, за винятком посад, що належать до вищої номенклатури, здійснює командувач військ оперативного командування.

Підпунктом 3 пункту 82 Положення №1153/2008 визначено, що призначення військовослужбовців здійснюється на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад.

Пунктом 83 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Згідно з пунктом 257 Положення №1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Відповідно до пункту 112 Положення №1153/2008 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка серед іншого, визначає порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них (далі - Інструкцію № 280).

Відповідно до пункту 1 Розділу X Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Відповідно до пункту 2 розділу X Інструкції №280 наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема: призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності (крім зміни грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема зміни розміру посадових окладів (тарифних розрядів) та зміни рівня військової освіти за посадою), штатно-посадової категорії) та звільнення з займаних посад, переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.

Пунктом 1 Розділу XI Інструкції № 280 передбачено, що накази по особовому складу складаються державною мовою і підписуються посадовою особою, якій надано право призначати, переміщувати на посади, звільняти з посади, звільняти з військової служби, укладати і продовжувати строки контракту, виконувати інші дії, пов`язані з визначенням службового становища військовослужбовців. У разі відсутності зазначеної посадової особи право підпису надається особі, яка тимчасово її заміщує згідно з письмовим наказом.

Згідно з пунктом 11 Розділу XI Інструкції № 280 пункти наказів по особовому складу складаються в наказовій формі. У них послідовно без будь-яких скорочень вказуються такі відомості: військові звання, прізвища, власні імена, по батькові військовослужбовців, посади, які вони займають на час видання наказів, дійсні найменування військових частин, відповідно до штату (штатного розпису), командувань, видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил, до яких вони входять, а на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні, - у розпорядженні якої посадової особи вони перебувають, і остання посада, з якої їх зараховано у розпорядження. У наказах по особовому складу про призначення (переміщення), крім того, вказуються посади, на які військовослужбовці призначаються, номери військово-облікових спеціальностей за посадами, передбаченими штатами. Посади військовослужбовців, які вони займають на час видання наказу, не змінюються.

Аналіз вищенаведених положень дають підстави для висновку, що переміщення військовослужбовців по службі відбувається за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. Також у наказі про переміщення військовослужбовця має бути вказано номер військово-облікової спеціальності за посадою, на яку переміщено військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення №1153/2008 визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі Інструкція №170).

Відповідно до пункту 4.11 Інструкції №170 підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців на нижчі посади є витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення позапланового переміщення подання.

Згідно пункту 4.10 Інструкції №170 план переміщення на посади складається для комплектування вакантних посад, а також посад, які планується вивільнити внаслідок звільнення і вибуття військовослужбовців із виключенням зі списків військової частини протягом календарного року.

До Плану переміщення на посади включаються посади: які є неукомплектованими (за винятком посад, що комплектуються випускниками військових навчальних закладів тактичного рівня, і посад сержантського та старшинського складу, що комплектуються випускниками військових навчальних закладів і навчальних частин (центрів)); військовослужбовців, які включені до Плану переміщення на посади вищої номенклатури посад; військовослужбовців, які включені до плану звільнення; осіб офіцерського складу, які вислужили граничні строки перебування на посадах офіцерського складу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та які оцінені з висновком про призначення на інші посади; військовослужбовців (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання сержантського і старшинського складу), які виявили особисте прохання щодо призначення на нижчу на один ступінь посаду; для призначення випускників військових навчальних закладів оперативно-стратегічного (стратегічного) і оперативно-тактичного (оперативного) рівнів підготовки; військовослужбовців, які затверджені кандидатами до направлення на навчання з виключенням зі списків особового складу військової частини; військовослужбовців, які вислужили п`ятирічний строк проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби), визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702.

Підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є: на вищі посади - витяг із Резерву для просування по службі та (або) витяг із рішення колегіального органу, визначеного пунктом 4.1. цієї Інструкції, а в разі здійснення незапланованого переміщення - подання; на рівнозначні посади - витяг із Плану переміщення на посади або у разі здійснення не запланованого переміщення - подання; на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення позапланового переміщення - подання ; при зарахуванні на навчання до військового навчального закладу, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання - рішення приймальної комісії та комісії з розподілу і призначення випускників відповідно; у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді - витяг із Плану переміщення на посади; в умовах особливого періоду - документи, визначені пунктом 1.5 розділу І цієї Інструкції.

При цьому пп.1 п.1.5 розділу І Інструкції №170 передбачено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16): на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу щодо: призначення на посади; переміщення; звільнення з військової служби; залишення на військовій службі понад граничний вік; прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад у разі обрання їх на виборні посади, на яких вони працюватимуть на постійній основі, із залишенням на військовій службі; направлення до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, розвідувальних органів та державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України (далі - інших військових формувань) для дальшого проходження військової служби з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України; на військовослужбовців військової служби за контрактом щодо: направлення у складі військових підрозділів для участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки як національний контингент, як національний персонал, що не входить до складу національного контингенту, до багатонаціональних органів військового управління, до закордонних дипломатичних установ України й інших міжнародних організацій; відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що наказом командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №214 від 20.04.2024 ОСОБА_1 командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_10 , звільнено та призначено заступником командира єгерської роти єгерського батальйону Військової частини НОМЕР_2 .

Призначення майора ОСОБА_1 здійснене командувачем військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в межах визначених на це пп.1 п.81 Положення № 1153/2008 повноважень відповідно до затвердженої наказом Міністерства оборони України від 04.05.2016 № 238 Номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, а підставою для переміщення ОСОБА_1 був План переміщення офіцерів, поданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 за №5/7508 від 18.04.2024, затверджений командувачем військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 20.04.2024, що відповідає п.4.11 Інструкції № 170.

Як слідує з службова характеристики ОСОБА_1 , долученої до плану переміщення, його безпосередні командири зазначали, що позивач займаній посаді не відповідає та рекомендували перемістити його до військової частини НОМЕР_2 , на нижчу посаду. Незважаючи на тривалий термін служби, позивач не має бойового досвіду.

Суд зауважує, що наказ командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №214 від 20.04.2024 в частині, що стосується позивача, у вступній частині параграфу третього містить посилання на п.82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що відповідає наведеному в додатку 51 до Інструкції №280 зразку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який вказав, що відомості стосовно ОСОБА_1 вказані послідовно, у відповідності до вимог пункту 11 розділу ХІ Інструкції №280: військове звання, прізвище, власне ім`я, по батькові військовослужбовця, посада, займана ним на час видання наказу, посада, на яку призначається військовослужбовець, номер військово-облікової спеціальності за посадою, передбаченої штатом.

Суд звертає увагу, що призначення позивача на нижчу посаду здійснене в умовах воєнного стану, введеного в України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України».

Водночас, пунктом 257 Положення №1153/2008 визначено, що призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Щодо посилання апелянта про неврахування відповідачем стану його здоров`я суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 112 Положення №1153/2008, обставина неможливості проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, встановлюється відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії, якого апелянт не подав до суду.

Аналізуючи доводи апелянта, що у нього наявна потреба у догляді за непрацездатною та хворою матір`ю, як на підставу, передбачену п.112 Положення №1153/2008, суд враховує, що наказ командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №214 виданий 20.04.2024, а рапорт ОСОБА_1 відповідно до якого позивач просив начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 клопотати перед вищим командування про відміну п.22 наказу командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 "№214 від 20.04.2024 у зв`язку із перебуванням на його утриманні матері інваліда 2 групи ОСОБА_2 , направлено поштовим зв`язком 22.04.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому представлений рапорт ОСОБА_1 був отриманий ІНФОРМАЦІЯ_7 24.04.2024 і не міг бути врахований при виданні наказу ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №214 від 20.04.2024.

Щодо доводів апелянта про не проведення його атестування, то колегія суддів зазначає, що План переміщення осіб офіцерського складу територіальних центрів ІНФОРМАЦІЯ_12 від 18.04.2024 №5/7508, став підставою для включення майора ОСОБА_1 до наказу командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №214 від 20.04.2024 після його затвердження командиром ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", як посадовою особою, яка відповідно до номенклатури має право призначати військовослужбовців даної категорії на посади, що, в свою чергу і є рішенням посадової особи відповідно до номенклатури посад, вказаний є чинним, а тому підлягає виконанню військовослужбовцями.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 Верховний Суд зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, Суд зауважив, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. У цій постанові Верховний Суд визначив, що суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Тож, у підсумку, Верховний Суд у справі № 1640/3394/18, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, запровадив критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення та дійшов висновку, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку Суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Такі висновки були також висловлені Верховним Судом у постановах від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, від 16.11.2023 у справі № 300/3110/20, від 21.12.2023 у справі № 440/2017/20.

Застосовуючи ці підходи до обставин цієї справи, апеляційний суд зазначає, що посилання скаржника на відсутність підстави для переміщення позивача, в тому числі на нижчу посаду, а також що в спірному наказі не вказана чітка підстава для переміщення позивача на іншу нижчу посаду, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного наказу, оскільки такі винесені згідно нормативно-правових актів Збройних Сил України.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані накази, прийняті обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин та матеріалів справи, що мають значення для їх прийняття, є вмотивованими, законними і підставними, позовні вимоги не підлягають до задоволення, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 13.02.2025 у справі №400/1744/24, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Стверджуючи про неможливість проходження служби у Військовій частині НОМЕР_4 , позивач в порушення частини 1 статті 77 КАС України не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, щодо неможливості проходження служби в даній Військовій частині за місцем її дислокації.

Суд не приймає доводи скаржника, які ґрунтуються на висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 22.06.2022 у справі № 757/15585/20, оскільки правовідносини в цій справі не є релевантними. Суд касаційної інстанції у справі №757/15585/20 висловив позицію щодо захисту права на приватність, зобов`язання вилучити персональні дані особи та відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі №500/4520/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.В. Кухтей

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 03.04.2025