Справа № 400/961/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 р. № 400/961/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач ), в якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2024 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2024 та здійснювати її подальшу виплату;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману з 01.09.2024 суму пенсії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з вересня 2024 року відповідач припинив виплату йому пенсії за вислугу років, призначеної в 2023 році, в зв`язку з набранням 09.08.2024 чинності Законом України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадання чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України №2262-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з яким абзац перший преамбули, частину першу статті 1. частину другу статті 2. пункт «б» частини першої статті 12. частину другу статті 17:. частину сьому статті 30 після слів «Національна поліція» у всіх відмінках доповнено словами «Державне бюро розслідувань». Позивач не погоджується з такими діями відповідача з огляду на те, що пенсія за вислугу років йому призначена у 2023 році, а призначення на службу відбулося у 2021 році, а тому, враховуючи те, що закон зворотної сили в часі не має, зміни до Закону № 2262-XII не можуть вплинути на виплату позивачу раніше призначеної пенсії. Відтак, просить позов задовольнити.

05.02.2025 суд відкрив провадження у справі, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив сторонами строк для подання заяв по суті.

11.02.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог з тих мотивів, що у зв`язку з набранням чинності Законом «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадання чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886, яким внесено зміни до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 та з урахуванням довідки Державного бюро розслідувань від 09.08.2024 № 364 щодо проходження військової служби на посадах начальницького складу, позивачу правомірно з 01.09.2024 року припинено виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262. Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління виплатити недоотриману з 01.09.2024 суму пенсії, відповідач вважав необхідним зазначити, що ОСОБА_1 правомірно припинено виплату пенсії з 01.09.2024, відтак вказана вимога є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

За відомостями трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 , 31.03.2021 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції в Миколаївській області відповідно до наказу начальника ГУНП № 183 від 29.03.2021.

01.04.2024 ОСОБА_1 прийнято на службу до Державного бюро розслідувань.

З заяв по суті суд встановив, що позивач проходить службу в Державному бюро розслідувань дотепер.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 05.04.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років довічно.

23.09.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій зазначив про припинення виплати йому пенсії з 01.09.2024 і просив поновити таку виплату.

У відповідь на цю заяву Головне управління ПФУ у Миколаївській області листом № 14583/1336/Г-02/8-1400/24 від 07.10.2024 підтвердило, що таке припинення відбулось з 01.09.2024 відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». У поновленні виплати пенсії відповідач відмовив.

Зазначені дії відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років з 01.09.2024 стали підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-XII), відповідно до якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Умови пенсійного забезпечення визначені у статті 2 Закону № 2262-XII , згідно з положеннями частини першої якої, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

На момент призначення пенсії позивачу, редакція частини другої статті 2 Закону № 2262-XII визначала, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX) набрав чинності 09.08.2024. Законом № 3886-IX, зокрема, внесено зміни до частини другої статті 2 Закону № 2262-XII, а саме після слів "Національна поліція" в усіх відмінках доповнено словами: "Державне бюро розслідувань" у відповідному відмінку.

З урахуванням змін, частина другої статті другої Закону № 2262-ХІІ визначає, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп).

Отже, внесення з 09.08.2024 змін до частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ, згідно із якими правило припинення виплати пенсії на період проходження служби у разі повторного прийняття на військову службу розповсюдилось на проходження служби в органах Державного бюро розслідувань, не може бути застосовано до правовідносин щодо призначення осіб до органів Державного бюро розслідувань під час перебування їх на пенсійному обліку за Законом № 2262-ХІІ, які виникли до набрання чинності вказаних законодавчих змін з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Судом встановлено, що позивач з 2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Враховуючи ті обставини, що позивач, як пенсіонер, що отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ, був працевлаштований до Державного бюро розслідувань ще у 2021 році, обмеження, встановлені частиною другою статті 2 Закону №2262-ХІІ, які набули чинності 09.08.2024, на нього не мають поширюватися.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.09.2024 є протиправними.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що належним способом захисту буде задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.09.2024 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії позивачу, починаючи із 01.09.2024.

Щодо вимоги позивача виплатити недоотриману з 01.09.2024 пенсію і зобов`язати відповідача здійснювати її подальшу виплату суд зазначає таке.

Спірними обставинами в даній справі є наявність у позивача права на отримання пенсії в зв`язку з набранням законної сили Законом № 3886-IX .

Оскільки відповідачем пенсія в спірний період взагалі не нараховувалась, наразі відсутні докази того, що нарахована пенсія не буде виплачена. При цьому, суд захищає порушене право, а не те, яке може бути порушене відповідачем.

Отже, вимоги виплатити недоотриману з 01.09.2024 року пенсію і здійснювати її подальшу виплату є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача будуть порушені, а суд не може вирішувати спір на майбутнє.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2024.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2024.

4. В іншій частині позову - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко