Справа № 464/1848/25
Суддя: Горбань О. Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/1848/25
пр.№ 2-а/464/41/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2025 Сихівський районний суд міста Львова

в складі: головуючого-судді Горбань О.Ю.,

секретаря судових засідань Баурової Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадженняадміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради та інспектора з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицького Олега Тарасовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнення компенсації, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ № 00818835 від 09.03.2025 за ч.3 ст.122 КУпАП та стягнення компенсації.

Обґрунтовує позов тим, що 09.03.2025 близько 12:00 год. ним здійснено зупинку транспортного засобу Audі Q7 д.н.з. НОМЕР_1 поблизу Т-подібного перехрестя вулиць Винниченка-Лисенка в м.Львові в дозволеному місці на узбіччі. Коли позивач повернувся на місце стоянки автомобіля, такого не виявив, згодом виявив свій автомобіль на штраф-майданчику за адресою: м.Львів, вул.Кривоноса, 6. Вважає, що інспектор протиправно евакуював його автомобіль і протиправно склав постанову серії ЛВ № 00818835 від 09.03.2025, якою притягнув до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн. Вказав, що перш ніж отримати автомобіль зі штраф майданчика, змушений був сплатити штраф, оскільки порушень не допускав, тому просить скасувати оскаржувану постанову.

Крім цього, просить стягнути з відповідача компенсацію за фактично сплачену суму штрафу в розмірі 340 грн, оплачені ним послуги евакуатора в розмірі 2751,02 грн та комісію в розмірі 143,42 грн, послуги штраф-майданчика в розмірі 169 грн та комісію в розмірі 25 грн, так як без сплати таких не зміг би забрати свій автомобіль.

Також просить стягнути з відповідача заподіяну шкоду транспортуванням автомобіля, оскільки ним виявлено пошкодження, оцінює заподіяну моральну шкоду у зв`язку із винесенням незаконної постанови в розмірі 4500 грн, а моральну шкоду у зв`язку із незаконним затриманням транспортного засобу та доставленням його на штраф-майданчик оцінює в розмірі 15000 грн. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 25.03.2025 відкрито провадження у справі.

28.03.2025 від Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради до суду надійшов відзив, позов заперечує і просить відмовити повністю у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки інспектор діяв у межах та спосіб передбачені чинним законодавством, враховано всі обставини, необхідні для розгляду справи. До відзиву надано фото-докази вчинення адмінправопорушення. Крім цього, вважає, що позивач помилково стверджує, що оскаржує постанову про притягнення його до адмінвідповідальності, оскільки інспектором з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицьким О.Т. винесено повідомлення про притягнення до адмінвідповідальності, що не може бути об`єктом оскарження.

Позивач в судове засідання не прибув, в позовній заяві просить задовольнити позовні вимоги у його відсутності.

Представник Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, належно повідомлений про дату розгляду справи, у відзиві висловив свою позицію до позову, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Співвідповідач - інспектор з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицький О.Т. в судове засідання не прибув, належно повідомлений про дату розгляду справи, відзив не надав, клопотань про відкладення від відповідача не надходило.. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.03.2025 інспектором з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицьким Олегом Тарасовичем сформоване повідомлення ЛВ №00818835 про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до якого власник (належний користувач) транспортного засобу марки Audі Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , 09.03.2025 о 13:51:53 здійснив зупинку на перехресті вулиць Винниченка-Лисенка в м.Львові, порушивши вимоги пункту 15.9ґ ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.3 ст.122 КУпАП.

У даному повідомленні зазначено, що на власника (належного користувача) транспортного засобубуде складено постанову про накладення адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Фото/відеоматеріали транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, розміщено на офіційному веб-сайті: http://inspector.lviv.ua. Ідентифікатором доступу до зображень транспортного засобу є: серія і номер повідомлення, державний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 Q7 д.н.з. НОМЕР_1 . Технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію: Програмно-апаратний комплекс Інспектор.

Згідно акту від 09.03.2025, ОСОБА_1 здійснено огляд та прийнято від ОСОБА_2 тимчасово затриманий транспортний засіб марки Audі Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , який був доставлений для зберігання на спец.майданчик, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса, 6.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини 1 статті 20 КАС України встановлює, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

При цьому, норма частини 1 статті 14-2 КУпАП передбачає, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Отже, повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності є проміжним документом, який інформує водія автомобіля про порушення Правил дорожнього руху, та виноситься поліцейським чи інспектором з паркування за особливих умов - в разі, якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 КУпАП, на місці вчинення правопорушення.

Наявність вказаного повідомлення не означає наступного автоматичного та беззаперечного винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення, при цьому, на момент складання такого повідомлення особа водія зі сторони поліцейського чи інспектора з паркування є невстановленою.

Оцінюючи в сукупності вище наведене, приймаючи до уваги запроваджений законодавцем порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), суд зазначає, що позивачем в межах даної справи фактично оскаржується повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЛВ № 00818835 від 09.03.2025, яке за своєю суттю не породжує для позивача жодних прав і обов`язків.

Вказане повідомлення не є актом індивідуальної дії, оскільки не містить і не повинне містити інформації про особу, якої воно стосується. Таким актом є власне постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка в даному випадку не є предметом оскарження через її відсутність.

При цьому, формулювання позовних вимог є невірним з огляду на факт відсутності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Інші обставини щодо фотофіксації порушення правил зупинки автомобіля, розміщення матеріалів фотофіксації на відповідному сайті тощо носять суто технічний характер і свідчать про підготовчі дії зі сторони відповідача для притягнення порушника до відповідальності, однак їх сукупність також не дає підстав стверджувати про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності відповідної постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, із змісту приписів статей 14-2, 279-1 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), є встановлення конкретної особи, яка має нести відповідальність за вчинене правопорушення, і стосовно саме такої конкретної особи виноситься постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статі 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, а саме постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом;

При цьому, згадані норми не передбачають можливість оскарження до суду повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, яке передбачено статтею 279-1 КУпАП.

Як слідує з оскаржуваного позивачем акту, останній не може бути застосований до позивача, оскільки не містить щодо нього будь-якої інформації.

Окрім цього, відповідно до пункту 6 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, є постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, а не повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Додатково суд звертає увагу на те, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Здійснення владних управлінських функцій має тягнути за собою виникнення правовідносин влади і підпорядкування, тобто суб`єкт владних повноважень повинен шляхом вчинення дій або бездіяльності, прийняття певних рішень владно керувати поведінкою позивача, впливати на його майнові та/або особисті немайнові права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №815/3490/16 сформульовано правовий висновок про належність до компетенції адміністративних судів спорів фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законодавстві право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як слідує з матеріалів справи та позовної заяви, предметом цього спору є оскарження повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності самого факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Отже, спір у цій справі не підпадає під визначення публічно-правового спору, наведеного у статті 19 КАС України, на який поширюється юрисдикція адміністративного суду.

До того ж, із системного аналізу положень статей 14-2, 279-1 КУпАП вбачається, що обов`язково підлягає встановленню конкретна особа, яка має нести відповідальність за вчинене правопорушення, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) і стосовно саме такої конкретної особи виноситься постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності.

В контексті викладеного, суд наголошує, що відповідно до статей 287-288 КУпАП оскаржено може бути виключно постанову по справі про адміністративне правопорушення, а не повідомлення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Визначальним є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві органом державної влади чи органом місцевого самоврядування моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Судом встановлено, що під час винесення повідомлення інспектор з паркування діяв на виконання своїх повноважень, у відповідності до чинного законодавства та обґрунтовано. Тому доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок накладення адміністративного стягнення, внаслідок затримання транспортного засобу і доставлення його на штраф-майданчик не знаходять свого підтвердження і такі вимоги задоволенню не підлягають, як не підлягають до задоволення вимоги про повернення фактичного сплачених сум штрафу, комісій, за послуги евакуатора та за послуги штраф-майданчика, які є похідними від вимоги про скасування постанови.

За змістом вимог ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача судові витрати понесені останнім не відшкодовуються.

Керуючись ст. 5, 7, 77, 241-246, 268, 271, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради та інспектора з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицького Олега Тарасовича про стягнення компенсації залишити без задоволення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники:

Позивач:

ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, пл. Ринок, 1, .

Інспектор з паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дружицький Олег Тарасович, місце праці: м.Львів, пл. Ринок, 1.

Повний текст рішення складено 08.04.2025.

Суддя О.Ю.Горбань