Справа № 440/3030/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/3030/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом адвоката ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач адвокат Ковжога Олександр Іванович звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 січня 2025 року, від 23 лютого 2025 року (повторно) та від 23 лютого 2025 року,

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розглянути адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 січня 2025 року, який був направлений повторно 23 лютого 2025 року та надати наступну інформацію:

1) Чи проходив або проходить військову службу ОСОБА_2 ?

2) Якщо ОСОБА_2 проходив або проходить військову службу, то у який період часу та на якій посаді?

3) Чи залишав самовільно військову частину НОМЕР_1 ОСОБА_2 під час проходження ним військової служби? Якщо залишав, то з якого часу, у зв`язку з чим та чи приймалося рішення про притягнення його до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності?

4) Який стан здоров`я військовослужбовця ОСОБА_2 ?

5) Чи направлявся 07.01.2025 військовослужбовець ОСОБА_2 на стаціонарне лікування до неврологічного відділення?

6) Якщо направлявся, то хто надавав направлення військовослужбовцю ОСОБА_2 ??

7) Якщо направлення військовослужбовцю ОСОБА_2 було видано, то чи був він госпіталізований? Якщо не був госпіталізований, то у зв`язку з чим?

8) Чи має військовослужбовець ОСОБА_2 право на охорону здоров`я та медичну допомогу, яке закріплене у статті 49 Конституції України?

9) Чи писав військовослужбовець ОСОБА_2 09.01.2025 р. рапорт про направлення його на стаціонарне лікування до неврологічного відділення у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я? Якщо писав, то чи прийняли його рапорт та чи зареєстрований він?

10) Якщо рапорт військовослужбовця ОСОБА_2 від 09.01.2025 р. не прийнятий, то з яких правових підстав?

11) Чи писав військовослужбовець ОСОБА_2 13.01.2025 р. рапорт на його госпіталізацію у зв`язку з погіршення стану здоров`я? Якщо писав, то чи прийняли його рапорт та чи зареєстрований він?

12) Якщо рапорт військовослужбовця ОСОБА_2 від 13.01.2025 р. не прийнятий, то з яких правових підстав?

13) Який порядок госпіталізації військовослужбовця ОСОБА_2 якщо стан його здоров`я погіршується?

14) Які заохочення застосовувалися до військовослужбовця ОСОБА_2 за час проходження військової служби та скільки разів він притягувався до дисциплінарної відповідальності?

15) Чи фіксувалися факти симулювання військовослужбовцем ОСОБА_2 хвороби та погіршення стану здоров`я? Якщо фіксувалися, то ким саме, де дані факти задокументовані і які заходи були вжиті щодо ОСОБА_2 ?

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Полтавський військовий госпіталь) розглянути адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 23 лютого 2025 року та надати наступну інформацію:

1) Чи проводилося у період часу з 01.12.2024 року по теперішній час службове розслідування відносно ОСОБА_2 ?

2) Якщо проводилося то у зв`язку з чим?

3) Прошу надати копію наказу про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_2 , а у разі його проведення прошу надати копію висновку.

4) Чи роз`яснювали ОСОБА_2 порядок оскарження висновку проведеного відносно нього службового розслідування?

5) Якщо роз`яснювали прошу надати підтверджуючий документ з яким був ознайомлений ОСОБА_2 про роз`яснення порядку оскарження висновку проведеного службового розслідування.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин діями відповідача, оскільки відповідач у даних відносинах щодо проходження військової служби клієнта адвоката є розпорядником інформації відносно військовослужбовця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що адвокат звернувся до військової частини із двома різними адвокатськими запитами щодо надання інформації відносно свого клієнта військовослужбовця ОСОБА_2 - про обставини проходження ним військової служби, службового розслідування та обставини лікування клієнта піл час проходження військової служби.

Внаслідок ненадання відповіді на запити адвоката, позивач вважає, що порушені його професійні права в частині надання правничої допомоги клієнту суб`єктом владних повноважень у володінні якого знаходиться запитувана інформація, та яка необхідна для надання адвокатом правничої допомоги клієнту.

Стислий зміст заперечень відповідачів.

Відповідач позов не визнав. У наданому відзиві до суду військова частина НОМЕР_1 заперечила щодо позову та повідомила про надання відповіді на адвокатські запити листами, що передані відповідачем фельд`єгерсько-поштовим зв`язком, згідно із реєстром №27 на кореспонденцію до військової частини НОМЕР_2 .

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем у справі не заявлені клопотання чи заяви.

Процесуальні дії у справі.

Полтавським окружним адміністративним судом від 11.03.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувані судом докази від відповідача.

Відповідач надав докази, що витребувані судом в ухвалі про відкриття провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 , є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність.

15 січня 2025 року адвокат Ковжога Олександр Іванович уклав договір про надання правничої допомоги (далі договір) із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , клієнт адвоката, із наступним предметом та обов`язками адвоката, визначеними у даному договорі (пункт 1, 2 договору), а саме:

« 1. ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ.

1.1. На умовах даного Договору Адвокат зобов`язується надавати Клієнту юридично- правову в рамках Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

2. ОБОВ`ЯЗКИ АДВОКАТА.

2.1. Адвокат зобов`язується надати Клієнту юридично-правову допомогу, а саме: надавати, правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань у сфері Закону України «Про- військовий обов`язок і військову службу», Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», військового та адміністративного законодавства, збір документів, звертатися із запитами до військового госпіталю, до військової частини, до медичних установ, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК СП), до правоохоронних органів, готувати адвокатські запити, складати заяви, скарги, заперечення, процесуальні та інші документи правового характеру, які спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, у разі необхідності підготувати адміністративний позов та звернутися до суду за захистом прав та інтересів Клієнта, здійснювати представництво Клієнта у суді першої інстанції, узгодження позиції захисту, роз`яснення наслідків при прийнятті різних процесуальних рішень, рішення приймати в рамках чинного законодавства, представляти інтереси Клієнта в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, надавати консультації, інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням Договору, представляти та і захищати права Клієнта, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання -в копій документів, до органів державної 'влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій; громадських об`єднань, а також до фізичних д осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси Клієнта в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для виконання Договору документами та матеріалами; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; посвідчувати копії документів у справах, які веде Адвокат, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів; користуватися іншими правами, передбаченими Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами; вирішувати всі процесуальні питання відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», КАС України, військового та адміністративного законодавства.

2.2. При виконанні зазначених в п. 2.1 обов`язків Адвокат керується чинним і законодавством і цим Договором і гарантує таку якість надаваних за цим Договором правової допомоги, що відповідає вимогам, які звичайно ставляться до послуг такого роду.

2.3. Адвокат має право звертатися в інтересах Клієнта до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, громадські об`єднання, перед громадянами, посадовими і службовими особами щодо отримання відносно Клієнта будь-якої інформація, у тому числі і конфіденційної в рамках даного Договору.

2.4. В Адвоката відсутні будь-які застереження на вчинення процесуальних дій.

2.5. Адвокат має право на збір та обробку персональних даних Клієнта відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року №2297-VI.

2.6. Адвокат не дає ніяких гарантій щодо результатів виконання умов Договору, але гарантує належно виконувати при цьому умови Договору.»

Для надання правничої допомоги, адвокат звернувся із адвокатським запитом від 16 січня 2025 року, який направлений 16.01.2025 рекомендованим поштовим відправленням на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .

В адвокатському запиті, який направлений в інтересах клієнта ОСОБА_2 , містилось прохання надати наступну інформацію:

1. Чи проходив або проходить військову службу ОСОБА_2 ?

2. Якщо ОСОБА_2 проходив або проходить військову службу, то у який період часу та на якій посаді?

3. Чи залишав самовільно військову частину НОМЕР_3 ОСОБА_2 під час проходження ним військової служби? Якщо залишав, то з якого часу, у зв`язку з чим та чи приймалося рішення про притягнення його до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності?

4. Який стан здоров`я військовослужбовця ОСОБА_2 ?

5. Чи направлявся 07.01.2025 р. військовослужбовець ОСОБА_2 на стаціонарне лікування до неврологічного відділення?

6. Якщо направлявся, то хто надавав направлення військовослужбовцю ОСОБА_2 ?

7. Якщо направлення військовослужбовцю ОСОБА_2 було видано, то чи був він госпіталізований? Якщо не був госпіталізований, то у зв`язку з чим?

8. Чи має військовослужбовець ОСОБА_2 право на охорону здоров`я та медичну допомогу, яке закріплене у статті 49 Конституції України?

9. Чи писав військовослужбовець ОСОБА_2 09.01.2025 р. рапорт про направлення його на стаціонарне лікування до неврологічного відділення у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я? Якщо писав, то чи прийняли його рапорт та чи зареєстрований він?

10. Якщо рапорт військовослужбовця ОСОБА_2 від 09.01.2025 р. не прийнятий, то з яких правових підстав?

11. Чи писав військовослужбовець ОСОБА_2 13.01.2025 р. рапорт на його госпіталізацію у зв`язку з погіршення стану здоров`я? Якщо писав, то чи прийняли його рапорт та чи зареєстрований він?

12. Якщо рапорт військовослужбовця ОСОБА_2 від 13.01.2025 р. не прийнятий, то з яких правових підстав?

13. Який порядок госпіталізації військовослужбовця ОСОБА_2 якщо стан його здоров`я погіршується?

14. Які заохочення застосовувалися до військовослужбовця ОСОБА_2 за час проходження військової служби та скільки разів він притягувався до дисциплінарної відповідальності?

15. Чи фіксувалися факти симулювання військовослужбовцем ОСОБА_2 хвороби та погіршення стану здоров`я? Якщо фіксувалися, то ким саме, де дані факти задокументовані і які заходи були вжиті щодо ОСОБА_2 ?

До адвокатського запиту від 16 січня 2025 року, додані ордер та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 190 поштовий конверт з адвокатським запитом від 16 січня 2025 року уповноважена особа військової частини НОМЕР_1 отримала 21.01.25.

23 лютого 2025 року адвокат повторно звернувся з адвокатським запитом, який направлений рекомендованим поштовим відправленням на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , із тотожним проханням надати інформацію, яка запитувалась адвокатом у запиті від 16.01.2025.

Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 699 поштовий конверт з повторним адвокатським запитом від 23 лютого 2025 року уповноважена особа військової частини НОМЕР_1 отримала 27.02.25.

До адвокатського запиту від 23 лютого 2025 року, додані ордер та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

23 лютого 2025 року адвокат звернувся з іншим новим адвокатським запитом, який направлений рекомендованим поштовим відправленням на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .

В адвокатському запиті, який направлений в інтересах клієнта ОСОБА_2 , запитувалась наступна інформація:

1. Чи проводилося у період часу з 01.12.2024 року по теперішній час службове розслідування відносно ОСОБА_2 ?

2. Якщо проводилося то у зв`язку з чим?

3. Прошу надати копію наказу про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_2 , а у разі його проведення прошу надати копію висновку.

4. Чи роз`яснювали ОСОБА_2 порядок оскарження висновку проведеного відносно нього службового розслідування?

5. Якщо роз`яснювали прошу надати підтверджуючий документ з яким був ознайомлений ОСОБА_2 про роз`яснення порядку оскарження висновку проведеного службового розслідування.

До нового адвокатського запиту від 23 лютого 2025 року додані ордер та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 664 поштовий конверт з адвокатським запитом від 23 лютого 2025 року уповноважена особа військової частини НОМЕР_1 отримала 27.02.25.

Станом на 07 березня 2025 року відповіді від військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду адвокатських запитів не отримані адвокатом, у зв`язку із чим адвокат звернувся до суду із даним позовом.

Військова частина НОМЕР_1 надала докази разом із відзивом, із яких встановлені наступні обставини.

Відповіді на вказані запити військовою частиною НОМЕР_1 надана листами від 28.02.2025 року №1170/1042 на запит адвоката від 23.02.2025 та №1170/1043 на повторний запит адвоката від 23.02.2025.

Надання адвокату 04.03.2025 відповідей відповідачем на адвокатські запити фельд`єгерсько-поштовим підтверджується реєстром №27 на кореспонденцію здану у військову частину НОМЕР_2 .

Листом військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2025 року №1170/1042 на запит адвоката від 23.02.2025 надана наступна інформація та копії документів:

« 1. Так, з 01.12.2024 року проводилось службове розслідування відносно ОСОБА_2 .

2. Службове розслідування проводилось у зв`язку із фактом невиконання ОСОБА_2 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.01.2025 №13-РС.

3. Копія наказу про призначення службового розслідування та копія акту службового розслідування надається в додатках.

4. У військовій частині НОМЕР_1 відсутня інформація чи документи про роз`яснення ОСОБА_2 порядку оскарження висновку проведеного відносно нього службового розслідування.

Додатки: 1. Копія наказу про призначення службового розслідування; 2. Копія акту службового розслідування».

Листом військової частини НОМЕР_1 №1170/1043 на повторний запит адвоката від 23.02.2025 надана наступна інформація:

«Таким чином, в межах наданих повноважень повідомляю наступне:

1. Так, ОСОБА_2 проходить військову службу.

2. ОСОБА_2 проходить військову службу з 10.11.2023 року.09.02.2024

3. ОСОБА_2 самовільно не залишав військову частину НОМЕР_3 .

4. Інформація про стан здоров`я ОСОБА_2 захищена лікарською таємницею.

5. Інформація про направлення ОСОБА_2 на лікування захищена лікарською таємницею.

6. Інформація про направлення ОСОБА_2 на лікування захищена лікарською таємницею.

7. Інформація про госпіталізацію ОСОБА_2 захищена лікарською

таємницею.

8. Адвокатський запит не може стосуватися роз`яснень положень законодавства.

9. Інформація про звернення ОСОБА_2 захищена лікарською таємницею.

10.1 Інформація про звернення ОСОБА_2 захищена лікарською таємницею.

10.2 Інформація про звернення ОСОБА_2 захищена лікарською таємницею.

10.3 Інформація про звернення ОСОБА_2 захищена лікарською таємницею.

13 Адвокатський запит не може стосуватися

роз`яснень положень законодавства.

14 Дисциплінарних стягнень чи заохочень ОСОБА_2 немає.

15 Факти симулювання ОСОБА_2 хвороби чи погіршення стану здоров`я не фіксувались.»

Військовою частиною НОМЕР_1 обмежена інформація щодо поширення персональних даних відносно клієнта адвоката Серажима Ю.М. на підставі лікарської таємниці, оскільки адвокатом доданий до запит тільки копія ордеру та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на два запити адвоката, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктами 1, 2 пункту 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон) визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 2 цього Закону закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Приписами статті 20 вказаного Закону визначені професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно частин першої, другої, третьої статті 24 цього Закону адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з ст. 11 Закону України "Про інформацію" та ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", особа має право вільного доступу до інформації про себе. Відповідно, розпорядник інформації зобов`язаний безперешкодно і безкоштовно надати інформацію про особу, якої вона стосується, на вимогу такої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 285 Цивільного кодексу України повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров`я.

Аналогічні положення містяться у статті 39 Закону України від 19 листопада 1992 року №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII).

Згідно з вимогами частини першої статті 39 Закон № 2801-XII пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я.

Згідно зі статтею 39-1 Закону №2801-XII, пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Відповідно до вимог статті 40 Закону №2801-XII медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

З аналізу вказаних нормативних актів вбачається, що медичною таємницею є: факт звернення людини до лікувального закладу за медичною допомогою; стан здоров`я людини; діагноз; обставини, що передували захворюванню або спровокували його, функціональні особливості організму; шкідливі звички, особливості психіки, майновий стан, інші відомості, отримані при медичному обстеженні, зокрема інформація про сімейне, інтимне життя людини, а також про стан здоров`я родичів, близьких пацієнта. Тобто під визначення медичної таємниці підпадають абсолютно всі аспекти, що стосуються здоров`я пацієнта. Лікар, медсестра, будь-який інший медичний працівник або інші особи, яким у зв`язку з виконанням їхніх професійних чи службових обов`язків стало відомо про хворобу, не має права розголошувати як медичну, так і немедичну інформацію про стан здоров`я людини. Такі особи не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною чи юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

У преамбулі Закону України «Про інформацію» зазначено, що цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про інформацію», інформація з обмеженим доступом є трьох видів: конфіденційна (до неї належить і медична інформація), таємна та службова.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року № 5-зп щодо офіційного тлумачення положень статті 23 Закону України «Про інформацію» вказано, що треба розуміти так, що кожна особа має право знайомитись з зібраною про неї інформацією в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях, якщо ці відомості не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Медична інформація, тобто свідчення про стан здоров`я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, в тому числі і про наявність ризику для життя і здоров`я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної, тобто інформації з обмеженим доступом. Лікар зобов`язаний на вимогу пацієнта, членів його сім`ї або законних представників надати їм таку інформацію повністю і в доступній формі.

Крім того, у зазначеному рішенні Конституційного Суду України вказано, що у випадках відмови в наданні або навмисному приховуванні медичної інформації від пацієнта, членів його сім`ї або законного представника вони можуть оскаржити дії чи бездіяльність лікаря, звернувшись безпосередньо до суду або медичного закладу чи органу охорони здоров`я.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд зазначає, що позивач (адвокат) і відповідач (військова частина) є суб`єктами правовідносин у сфері звернень громадян з відповідними правами й обов`язками, зокрема з правом позивача скерувати звернення й обов`язком відповідача розглянути його і надати на нього відповідь, що визначено статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Договір між адвокатом та клієнтом стосується обставин військової служби, а військова частина, в якій проходить службу клієнт адвоката, володіє інформацією, яка запитувалась адвокатом, то правові відносини у даному випадку виникли у сфері публічно-управлінських з питань надання інформації в частині проходження військової служби клієнтом адвоката, у тому числі щодо обставин медичної інформації відносно клієнта, якою володіє військова частина.

Також військова частина НОМЕР_1 у даному випадку є військовим госпіталем, у розпорядженні якого знаходиться інформація щодо клієнта позивача.

У даному випадку, адвокат звернувся із адвокатським запитом до військової частини в інтересах свого клієнт, який проходив публічну військову службу у цій військовій частині.

У спірних правовідносинах відповідач є суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції щодо клієнта адвоката, який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Таким чином, характер спірних правовідносин вказує на публічно-правовий, а не приватно-правовий спір, який виник між розпорядником публічної інформації, яким є відповідача, та адвокатом, як запитувачем публічної та конфіденційної інформації, який діє в інтересах особи, яка проходить публічну військову службу.

Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник у зв`язку з ненаданням відповідачем запитуваної інформації адвокатом, суд дійшов висновку, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Подання адвокатом адвокатського запиту є професійним правом адвоката, у зв`язку із наданням правової допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги. Адвокат вправі направити адвокатський запит не для задоволення особистих інтересів, а лише в межах виконання договору з клієнтом з метою надання останньому правової допомоги.

Законодавець визначив суб`єктів виконання відповіді на запит адвоката - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань. Процесуальний статус таких суб`єктів, їх взаємовідносини з клієнтом, в інтересах якого направляється адвокатський запит, інші обставини відповідних правовідносин для виконання обов`язку надання відповіді на адвокатський запит значення не мають.

Адвокатський запит у всіх випадках за своїм законодавчо визначеним призначенням, як гарантований інструмент адвокатської діяльності, використовується задля формування та/або реалізації правової позиції адвоката в інтересах клієнта.

Тобто, адвокатський запит завжди направлений на досягнення цілей адвокатської діяльності, яка у даному контексті полягає в створенні максимально вигідної правової позиції клієнта.

Згідно сформованої судової практики як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій.

Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Основним міжнародним договором, що стосується адміністративного судочинства, є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема її стаття 6, яка гарантує право на судовий захист.

Статтею 34 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Частиною 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обумовлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з цією Конвенцією свобода вираження поглядів і отримання інформації є практично необмеженою. Держава може на законній підставі обмежувати це право тільки в тому випадку, коли дотримані умови, зазначені в п.2 ст.10. Якщо ж ці умови не задоволені, втручання з боку органів державної влади в право на свободу висловлювань є порушенням Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Леандер против Швеції (Leander v. Sweden)» від 26.03.1987р. зазначив, що свобода одержувати інформацію не передбачає права доступу до конфіденційної інформації, однак ст.10 Конвенції зобов`язує державу не обмежувати доступ до вже наявної інформації.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У той же час предметом спору у даному випадку є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Ковжоги Олександра Івановича від 16 січня 2025 року, від 23 лютого 2025 року (повторно) та від 23 лютого 2025 року.

Матеріалами справи підтверджений факт того, що позивачу надані відповіді військовою частиною на його запити.

Несвоєчасне надання інформації надання відповіді на запит адвоката не є предметом розгляду адміністративними судами.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Основним інструментом для отримання медичної інформації адвокатом є адвокатський запит.

«Для того, щоб адвокату отримати відповідь, потрібно: надати згоду клієнта на отримання та розповсюдження (збирання, використання тощо) персональної інформації про стан здоров`я клієнта; надати адвокатський запит; підтвердити свої повноваження щодо отримання такої інформації відносно клієнта та підтвердити свої повноваження як адвоката (надати копію свідоцтва та ордера)», - правовий висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 11 листопада 2020 року у справі №442/4791/17.

Судом встановлено, що адвокат надав до адвокатських запитів копію ордеру та свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю.

Договором між адвокатом та клієнтом визначено, що адвокат має право на отримання конфіденційної інформації щодо клієнта, якою є медична таємниця одночасно.

Адвокатом не надана до військової частини НОМЕР_1 згода клієнта чи договір про правничу допомогу (витяг із договору, що посвідчений сторонами) із відомостями про надання доступу адвокату до конфіденційної інформації щодо клієнта в частині медичної інформації.

Позивач не позбавлений права звернутись до відповідача із запитом та доказами надання йому дозволу від клієнта в частині доступу до конфіденційної інформації (медичної таємниці) відносно клієнта адвоката, яка запитується у запиті.

Приймаючи до уваги, що відповідач надав позивачу відповіді на його запити, а предметом спору не є обставини щодо повноти надання відповідей на запити адвоката, оскільки змістом обставин та підстав позову, якими обґрунтовані позовні вимоги, є факт ненадання відповідей на адвокатські запити позивача, що не підтвердилось під час розгляду даної справи судом, то у суду відсутній обов`язок щодо надання оцінки правовідносинам в частині повноти надання інформації відповідачем адвокату.

У суду відсутні докази того, що зміст відповідей відповідача на запити адвоката порушує права позивача, виходячи із змісту позовної заяви адвоката та матеріалів справи.

Враховуючи викладене, суд висновує, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб встановлений чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У порушення наведених норм позивач не надав належних доказів на підтвердження його порушених прав, а матеріалами справи спростовна обставина відсутності відповідей на запити адвоката.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву адвоката Ковжоги Олександра Івановича (36039, м. Полтава, вул. Р. Кириченко 36, оф.5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення;

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

3. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза