Справа № 520/34145/24
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 квітня 2025 року Справа № 520/34145/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Томчук Денис Сергійович, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 27.08.2024 за №84.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з позивача: навчання з 18.01.1980 по 24.04.1980, згідно з свідоцтвом № НОМЕР_2 від 28.04.1980; роботи з 30.03.1983 по 11.06.1983 року та з 13.06.1983 по 09.07.1983 та з 07.02.1984, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 №01-19/97 роботи протягом березня 1983 року - серпня 1983 року та лютого 1984 року - грудня 1987 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 №01-19/98; роботи протягом січня 1988 року - грудня 1992 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 №01-19/99 де зазначено не повне по батькові заявниці «Стан. та Станисл.»; роботи протягом січня 1993 - грудня 1997 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 №01-19/100, де зазначено не повне по батькові заявниці «Стан., Станислав. та Станисл»; акт опитування свідків від 27.08.2024 року за № 20 та 21, які знали заявницю по спільній роботі в Радгоспі «Московський», ВАТ «Московський» протягом березня 1983 - липня 2000 року, та стосуються ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, на думку позивача, протиправно прийнято рішення № 84 про відмову у призначенні їй пенсії за віком, оскільки до страхового стажу не зараховані періоди роботи позивача, а саме - навчання з 18.01.1980 по 24.04.1980; з 30.03.1983 по 11.06.1983, з 13.06.1983 по 09.07.1983 та з 07.02.1984 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 №01-19/97; з березня 1983 року - серпня 1983 року та з лютого 1984 року - грудня 1987 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 року №01-19/98; роботи протягом січня 1988 року - грудня 1992 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 року №01-19/99; роботи протягом січня 1993 - грудня 1997 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 року №01-19/100. Відтак позивач вважає, що наявність архівних довідок та свідчень свідків є достатньою підставою для зарахування вказаних періодів трудової діяльності до стажу позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п. 3 та п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В зв`язку із здійсненням діяльності Харківським окружним адміністративним судом з відправлення правосуддя в умовах ведення бойових дій на території Харківської міської територіальної громади, яка віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 № 75 (із змінами), розгляд справи було відтерміновано.

Крім того, на тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді Супрун Ю.О., у щорічній відпустці.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, рішення від 04.09.2024 № 84 є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , 27.08.2024 звернулась із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 29.01.2024 позивач має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки №6325- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у якій зареєстроване місце проживання зазначено: АДРЕСА_2 , а фактичне місце проживання зазначено АДРЕСА_3 .

Трудова книжка позивача була втрачена, що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області від 05.11.2024 року за вих. №605-111.

З матеріалів позовної заяви, судом встановлено, що з метою відновлення інформації про трудову діяльність позивач звернулася до КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області де їй було видано довідки відповідно до документів архівного фонду Радгосп «Московський», ВАТ «Московський» с. Грушівка Куп`янського району Харківської області про нарахування заробітної плати з 1983 по 2000 роки.

Згідно архівної довідки від 06.08.2024 року за №01-19/97 виданої КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області зазначено: «в документах архівного фонду Радгосп «Московський», Відкрите акціонерне товариство (ВАТ) «Московський» с. Грушівка Куп`янського 1 району Харківської області в книгах наказів директора з особового складу за 1983 та 2000 роки є такі відомості (так в документах):

« ОСОБА_1 зачислить временно на должность техник-нормировщика с 30 марта по 11 июня 1983 года, с окладом согласно штатного расписания. Основание: заявление т. ОСОБА_1 от 29.3.83 года.» (приказ № 118-5 от 30 марта 1983 г. Пункт 2);

« ОСОБА_1 зачислить временно на должность техник-нормировщика с 13 июня по 9 июля 1983 года, с окладом согласно штатного расписания. Основание: заявление т. ОСОБА_1 от 13.6.83 года.» (приказ № 237-л от 13 июня 1983 года. Пункт 2).

« ОСОБА_1 зачислить временно исполняющей обязаности техника-нормировщика на период декретного отпуска техника-нормировщика тов. ОСОБА_2 , с 7 февраля 1984г., с окладом согласно штатного расписания. Основание: заявление т. ОСОБА_3 от 7.2.84 года.» (приказ № 51-л от 7 февраля 1984 года. Пункт 1).

Згідно архівної довідки від 06.08.2024 року за №01-19/98 виданої КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області зазначено: «В документах архівного фонду Радгосп «Московський», с. Грушівка Куп`янського району Харківської області у відомостях нарахування заробітної плати:

за 1983 рік значиться: за березень « ОСОБА_1 », професія «и.о. тех норм», за квітень-травень, липень «Запорожець Ольга Станислав», професія «и.о. тех норм», за червень « ОСОБА_1 », професія «и.о. тех норм», за липень-серпень « ОСОБА_1 », професія «и.о. зав участка» (так в документах).

За січень-лютий, вересень-грудень 1983 року « ОСОБА_1 » не значиться.

за 1984 рік значиться: за лютий-травень «Запорожець Ольга Станислав», професія «ио нормир», за червень, липень, жовтень-грудень «Запорожець Ольга Станиславов», професія «ио тех.норм», за серпень-вересень « ОСОБА_1 », професія «ио тех.норм» (так в документах).

За січень 1984 року « ОСОБА_1 » не значиться. за 1985 рік значиться: за січень-лютий, серпень-жовтень «Запорожець Ольга Станиславовна», професія «тех нормир», за березень, травень- липень, листопад, грудень « ОСОБА_1 », професія «тех нормир», за квітень «Запорожець Ольга Станислав», професія «тех нормир». (так в документах).

за 1986 рік значиться: за січень, квітень-липень «Запорожец Ольга, Станиславов», професія «тех.норм», за лютий, вереснь «Запорожец Ольга Станиславовна», професія «тех.нормир», за березень, серпень, жовтень «Запорожец Ольга Станиславна», професія «тех.нормир», за листопад-грудень «Запорожец Ольга Станисл», професія «тех.норм» (так в документах).

за 1987 рік значиться: за січень, березень, серпень, жовтень, грудень «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн норм», за лютий, квітень, червень « ОСОБА_1 », професія «техн норм», за травень, липень, серпень, листопад «Запорожец Ольга Стан», професія «техи норм», за червень « ОСОБА_1 », за липень «Запорожець Ольга Ст» (так в документах).

Згідно архівної довідки від 06.08.2024 року за №01-19/99 виданої КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області зазначено: «в документах архівного фонду Радгосп «Московський», с. Грушівка Куп`янського району Харківської області у відомостях нарахування заробітної плати:

за 1988 рік значиться: за січень травень, вересень-жовтень, грудень «Запорожец Ольга Стан», професія «техн норм», за червень-липень, листопад «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн норм», за серпень «Запорожец Ольга Станис», професія «техн норм» (так в документах).

за 1989 рік значиться: за січень, березень, травень-червень, серпень-жовтень, грудень «Запорожец Ольга Стан», професія «техн. норм», за лютий, квітень, липень, листопад «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн. норм» (так в документах).

за 1990 рік значиться: за січень, травень-червень, серпень грудень, «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн. норм», за лютий «Запорожец Ольга Стан», професія «техн. нормир», за березень-квітень, липень «Запорожец Ольга Стан», професія «тех норм» (так в документах).

за 1991 рік значиться: за січень «Запорожец Ольга Стан», професія «техн норм», за лютий, квітень-липень, жовтень грудень «Запорожец Ольга Станисл», професія «тех.норм», за березень, серпень-вересень, грудень «Запорожец Ольга Стан», професія «техн норм» (так в документах).

за 1992 рік значиться: за січень-лютий, квітень, вересень-грудень «Запорожец Ольга Станисл», професія «техи норм», за березень-серпень «Запорожец Ольга Стан», професія «техн норм», (так в документах).».

Згідно архівної довідки від 06.08.2024 року за №01-19/100 виданої КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області зазначено: «В документах архівного фонду Радгосп «Московський», с. Грушівка Куп`янського району Харківської області у відомостях нарахування заробітної плати:

за 1993 рік значиться: за січень-листопад «Запорожец Ольга Станисл», професія «тех. норм», за грудень «Запорожец Ольга Стан», професія «техн. норм», (так в документах).

за 1994 рік значиться: за січень, квітень-грудень «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн. норм», за лютий-березень « ОСОБА_1 », професія «техн. нормир» (так в документах).

за 1995 рік значиться: за січень-травень, липень-грудень, «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн. норм», за червень « ОСОБА_1 », професія «техн. нормир» (так в документах).

за 1996 рік значиться « ОСОБА_1 », професія «тех. норм», (так в документах).

за 1997 рік значиться: за січень-червень, жовтень-грудень « ОСОБА_1 », професія «техн норм», за липень-вересень «Запорожец Ольга Станислав», професія «техн норм», (так в документах).».

Згідно архівної довідки від 06.08.2024 за №01-19/101 виданої КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області зазначено: «В документах архівного фонду Радгосп «Московський», Відкрите акціонерне товариство (ВАТ) «Московський» с. Грушівка Куп`янського району Харківської області у відомостях нарахування заробітної плати:

за 1998 рік значиться: за січень-квітень, серпень- грудень « ОСОБА_1 », професія «техн», за травень-липень «Запорожец Ольга Станислав», професія «техн. норм» (так в документах).

за 1999 рік значиться: за січень «Запорожец Ольга Станислав», професія «техн. норм», за лютий, квітень-грудень « ОСОБА_1 », професія «техн. норм» (так в документах), за березень « ОСОБА_1 », професія «техн. норм» (так в документах).

за 2000 рік значиться: за січень, березень « ОСОБА_1 », професія «техн. норм», за лютий, квітень-липень «Запорожец Ольга Станисл», професія «техн. нормир» (так в документах).».

27.08.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). 04.09.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №84 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що «трудову книжку не надано; до страхового стажу не зараховано періоди: навчання з 18.01.1980 по 24.04.1980, згідно з свідоцтвом № 700399 від 28.04.1980, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність; роботи з 30.03.1983 по 11.06.1983 та з 13.06.1983 по 09.07.1983 та з 07.02.1984 (дата звільнення відсутня), згідно з архівною довідкою про роботу від 06.08.2024 № 01-19/97, оскільки не зазначено накази на звільнення з роботи; роботи протягом березня 1983 року серпня 1983 року та лютого 1984 року грудня 1987 року, згідно з архівною довідкою про нараховану заробітну плату від 06.08.2024 № 01-19/98, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові заявниці ОСОБА_4 . та ОСОБА_5 ; роботи протягом січня 1988 року грудня 1992 року, згідно з архівною довідкою про нараховану заробітну плату від 06.08.2024 № 01-19/99, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові заявниці Стан. та Станисл.; роботи протягом січня 1993 року грудня 1997 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 № 01-19/100, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові заявниці Стан., Станислав. та Станисл..

Одночасно, наявна інформація про проведення опитування свідків (Акт опитування свідків від 27.08.2024 № 20 та № 21), які знали заявницю по спільній роботі в радгоспі Московський протягом березня 1983 року липня 2000 року. Дані про відсутність документів та причини неможливості їх одержання, що передбачено п. 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), відсутні. У зв`язку з вищезазначеним, дані Акту опитування свідків не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу.».

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Судом встановлено, що відповідно до паспорту позивача серії НОМЕР_4 , вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак необхідних для призначення пенсії за віком 60-ти років вона досягла 25.12.2023.

З урахуванням положення ст.26 Закону №1058-IV, згідно з якою, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, для призначення пенсії за віком у наявності у позивача має бути 30 років страхового стажу.

За змістом ст. 27 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст. 24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004 обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обумовлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Разом із тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-ХП).

Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

Згідно пунктів 23, 24 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що трудова книжка позивача була втрачена, що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області від 05.11.2024 року за вих. №605-111, копія якого міститься у матеріалах справи.

Як встановлено судом з розрахунку стажу позивача (Форма РС-Право), до страхового стажу позивача зараховано період: з 15.10.1981 по 15.07.1982 - навчання (9 місяців 1 днів); з 16.07.1982 по 13.05.1985 догляд за дитиною до 3 років (2 роки 9 місяців 28 днів); з 01.01.1998 по 31.07.2000 2 роки 7 місяців; з 01.01.2008 по 31.12.2022 14 років 9 місяців; з 02.01.2023 по 31.07.2023 7 місяців; 03.08.2023 по 31.12.2023 5 місяців; з 01.01.2024 по 30.06.2024 6 місяців. Всього 22 роки 4 місяці 29 днів.

Такий самий показник тривалості страхового стажу був наведений відповідачем і в оскаржуваному рішенні.

Суд погоджується із доводами суб`єкта владних повноважень про те, що згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Однак відповідно до п.3 Порядку №637 для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, наведена норма підзаконного акту права не містить вичерпного кола документів, котрі можуть додатково засвідчити стаж роботи найманого працівника, як і не містить вимоги про те, що ці документи (на відміну від трудової книжки) мають бути подані до суб`єкта владних повноважень саме в оригіналах.

Окрім того, за приписами п.17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення пенсії здійснюється, зокрема, за зверненням особи.

Відносини з приводу правил та процедур звернення громадян за призначенням пенсії конкретизовані приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.1.1 Розділу І якого визначено форму звернення зацікавленої особи, а нормами Розділу ІІ визначено обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи.

Згідно з ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З наведеного слідує, що законодавець одночасно як наділив тероргани системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021 у справі № 487/68/17.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні про відмову в призначенні пенсії від 04.09.2024 №84 зазначено, що до страхового стажу не було зараховано період навчання з 18.01.1980 по 24.04.1980, згідно з свідоцтвом № 700399 від 28.04.1980, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність; - роботи з 30.03.1983 по 11.06.1983 та з 13.06.1983 по 09.07.1983 та з 07.02.1984 (дата звільнення відсутня), згідно з архівною довідкою про роботу від 06.08.2024 № 01-19/97, оскільки не зазначено накази про звільнення з роботи; - роботи протягом березня 1983 року серпня 1983 року та лютого 1984 року грудня 1987 року, згідно з архівною довідкою про нараховану заробітну плату від 06.08.2024 № 01-19/98, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; - роботи протягом січня 1988 року грудня 1992 року, згідно з архівною довідкою про нараховану заробітну плату від 06.08.2024 № 01-19/99, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові Стан. та Станисл.; - роботи протягом січня 1993 року грудня 1997 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 № 01-19/100, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові Стан., Станислав. та Станисл.. Одночасно, наявна інформація про проведення опитування свідків (Акт опитування свідків від 27.08.2024 № 20 та № 21), які знали Позивача по спільній роботі в радгоспі Московський протягом березня 1983 року липня 2000 року. Також відповідач зазначив, що дані про відсутність документів та причини неможливості їх одержання, що передбачено п. 17 Порядку № 637, відсутні. У зв`язку з вищезазначеним, дані Акту опитування свідків не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу.

Суд зазначає, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка, про що вже зазначалося судом.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Подані заявником до пенсійного фонду довідки №01-19/97 від 06.08.2024, №01-19/98 від 06.08.2024, №01-19/99 від 06.08.2024, №01-19/100 від 06.08.2024 містять всі необхідні реквізити: дату видачі та вихідний номер; назву органу, що видав довідки; номера та дати наказів про прийняття та звільнення з роботи.

На думку суду, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду, відповідач діяв протиправно, оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а (адміністративне провадження № К/9901/17572/18).

Суд також зазначає, що за загальним правилом працівник не може зазнавати погіршення правового становища з огляду на правильність та повноту оформлення документів роботодавцем у разі, коли записи у трудовій книжці або подані замість трудової книжки документи із прийнятною поза розумним сумнівом деталізацією висвітлюють конкретний період трудової діяльності громадянина та характер роботи найманого працівника, не є взаємовиключними чи суперечливим.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Щодо не зарахування страхового стажу позивача період навчання з 18.01.1980 по 24.04.1980 згідно свідоцтва №700399, оскільки у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність, суд зазначає наступне.

На момент проходження позивачем навчальної програми діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.

Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 згаданого вище Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання позивачем надано копію свідоцтва № НОМЕР_2 , яким підтверджується те, що ОСОБА_7 дійсно з 18.01.1980 по 24.04.1980 навчалась по програмі підготовки секретарів-друкарок в ДОСААФ (свідоцтво оформлене російською мовою).

Відтак доводи пенсійного органу про те, що в свідоцтві № НОМЕР_2 відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність не є таким, що перешкоджає можливості встановити факт навчання позивача на відповідних курсах на підставі згаданої вище довідки.

Адже приписи Порядку № 637 не встановлюють таких вимог до відповідних довідок. Натомість, у пункті 8 Порядку № 637 йдеться про те, що дипломи, посвідчення, свідоцтва, а також довідки підтверджують лише час навчання і повинні містити відомості про періоди навчання.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що період навчання позивача в Куп`янському СТК ДОСААФ з 18.01.1980 по 24.04.1980 має бути зарахований до страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зарахувало позивачу період роботи протягом березня 1983 року серпня 1983 року та лютого 1984 року грудня 1987 року, згідно з архівною довідкою про нараховану заробітну плату від 06.08.2024 № 01-19/98, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; період роботи протягом січня 1988 року грудня 1992 року, згідно з архівною довідкою про нараховану заробітну плату від 06.08.2024 № 01-19/99, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові Стан. та Станисл.; період роботи протягом січня 1993 року грудня 1997 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 № 01-19/100, оскільки в первинних документах зазначено не повне по батькові Стан., Станислав. та Станисл.

Суд зазначає, що в дійсності має місце не зазначення в архівних довідках від 06.08.2024 №01-19/98, №01-19/99, №01-19/100 повних відомостей про особу, зокрема, по батькові заначено скорочено.

Разом з тим, суд зазначає, що в четвертому абзаці архівної довідки від 06.08.2024 року за №01-19/98 виданої КП «Трудовий архів» Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області зазначено: «за 1984 рік значиться: за лютий-травень «Запорожець Ольга Станислав», професія «ио нормир», за червень, липень, жовтень-грудень « ОСОБА_1 », професія «ио тех.норм», за серпень-вересень « ОСОБА_1 », професія «ио тех.норм» (так в документах).». Відтак прізвище імя та по батькові позивача вказані повністю, а саме - « ОСОБА_1 » (мовою оригиналу).

Скорочене зазначення в архівних довідках по батькові особи ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача. Мова йде про одну й ту ж особу - ОСОБА_1 в архівних довідках, факт роботи якої у радгоспі відповідачем не заперечується, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зарахувало позивачу періоди роботи з 30.03.1983 по 11.06.1983 та з 13.06.1983 по 09.07.1983 та з 07.02.1984 (дата звільнення відсутня), згідно з архівною довідкою про роботу від 06.08.2024 № 01-19/97, оскільки не зазначено накази про звільнення з роботи.

Між тим суд зазначає, що згідно архівною довідкою від 06.08.2024 № 01-19/98 наявна інформація щодо нарахованої заробітної плати у спірні періоди.

При цьому суд зазначає, що за усталеною практикою розгляду пенсійних спорів, сформованою Верховним Судом, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки, а також ведення іншої первинної документації (як-от, неповне зазначення відомостей про особу, перекручення даних про особу чи неправильне написання відомостей про особу) не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також суд зазначає, що в оскарженому рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області не оспорюються інші відомості, зокрема щодо періодів роботи працівника.

Таким чином, суд оцінює критично підстави для відмови зарахувати спірні періоди до страхового стажу, на які вказало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у рішенні від 04.09.2024 №84.

Крім того суд зазначає, що абзацом першим пункту 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно абзацу першого пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів) (абзац другий пункту 18 Порядку № 637).

Відтак, стаж роботи позивача за відсутності оригіналу трудової книжки має установлюватися органом Пенсійного фонду України відповідно до вимог Порядку № 637 на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Іншого механізму для встановлення стажу роботи за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чинним законодавством не встановлено.

Судом встановлено, що відповідно до Акту опитування свідків №20 від 27.08.2024, складеного робітниками відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Харківській області, свідок, ОСОБА_8 , посвідчив, що з березня 1983 по березень 1998 року працював разом із позивачем в радгоспі.

Відповідно до Акту опитування свідків №21 від 27.08.2024, складеного робітниками відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Харківській області, свідок, ОСОБА_9 , посвідчила, що з березня 1983 по липень 2000 року працювала разом із позивачем в радгоспі.

Однак в рішенні про відмову в призначенні пенсії від 04.09.2024 №84 зазначено, що "дані про відсутність документів та причини неможливості їх одержання, що передбачено п. 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), відсутні. У зв`язку з вищезазначеним, дані Акту опитування свідків не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу."

Між тим суд зазначає, що згідно п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Таким чином, при встановленні неповноти даних, орган Пенсійного органу не був позбавлений можливості повідомити позивача про необхідність подання додаткових документів, зокрема, інших уточнюючих довідок у підтвердження страхового стажу.

Суд звертає увагу, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав.

Таким же самим повноваженням суб`єкт владних повноважень наділений і приписами ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де указано, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення (перерахунок) пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати необхідні довідки чи вказати на свідків, показання яких можуть підтвердити юридично значимі фактори.

Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, за умови документального підтвердження і доведеності наявності у особи права на пенсійне забезпечення і дотримання ним процедури звернення за пенсією, відповідач не може зумовлювати позбавлення особи такого права, яке набуто нею згідно з законодавством та гарантоване Конституцією і законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 487/68/17.

Відтак суд оцінює критично підстави для відмови щодо не прийняття до уваги актів опитування свідків у рішенні від 04.09.2024 №84.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача: навчання з 18.01.1980 по 24.04.1980 роки, згідно з свідоцтвом №700399 від 28.04.1980; роботи з 30.03.1983 року по 11.06.1983 року та з 13.06.1983 по 09.07.1983 року та з 07.02.1984 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 №01-19/97 роботи протягом березня 1983 року - серпня 1983 року та лютого 1984 року-грудня 1987 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 року №01-19/98; роботи протягом січня 1988 року - грудня 1992 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 року №01-19/99 де зазначено не повне по батькові заявниці «Стан. та Станисл.»; роботи протягом січня 1993 - грудня 1997 року, згідно з архівною довідкою від 06.08.2024 року №01-19/100, де зазначено не повне по батькові заявниці «Стан., Станислав. та Станисл»; акт опитування свідків від 27.08.2024 року за №20 та 21, які знали заявницю по спільній роботі в Радгоспі «Московський», ВАТ «Московський» протягом березня 1983 - липня 2000 року, та стосуються ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі за позовом ТОВ "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, питання щодо зарахування до страхового стажу спірних періодів у даному випадку не входить до компетенції суду.

Враховуючи вищезазначене, оскільки суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд приходить до висновку, що для ефективного захисту прав позивача є підстави для задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву від 27.08.2024 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, ) №84 від 04.09.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, ) повторно розглянути заяву від 27.08.2024 року про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 09.04.2025.

Суддя Супрун Ю.О.