Справа № 380/24727/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

справа №380/24727/24

провадження № П/380/24972/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ), в якому просить:

визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27 серпня 2024 року № 36654/13-01-07-09 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 112 988,70 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом за результатами фактичної перевірки в належному позивачу магазині, яка проведена з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки в наказі контролюючого органу про проведення перевірки жодним чином не обґрунтовано, що саме зумовило необхідність проведення фактичної перевірки в позивача, наявність якої саме інформації стало приводом до її проведення, так само як не відображено у рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підтаві яких відомостей або документів встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом. Отже, на думку позивача, були відсутні правові підстави для проведення фактичної перевірки.

По суті зафіксованих актом фактичної перевірки порушень щодо неведення обліку товарних запасів, а саме відсутності документів походження товарних запасів технічно складної побутової техніки, вказує, що факт вчинення такого правопорушення не підтверджений відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами і ґрунтується на припущеннях. Зазначає, що позивачем при перевірці надані усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена діючим законодавством, однак такі безпідставно не взято до уваги працівниками податкового органу. Зауважує, що всі товари, які знаходились в магазині, офіційно передані платнику податків за договором комісії, що підтведжується прихідними документами, які не взято до уваги при перевірці. Вважає, що документами, які підтверджують облік та походження товарів є як форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до Порядку №496, так і первинні документи, зокрема, договір комісії від 22.07.2024 № ВМ-22-07-24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 22.07.2024 до Договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 24.07.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ, а також інші документи, які були надані податковому органу при перевірці. При цьому факт отримання договору комісії та акта приймання-передачі товарів не заперечується й самими податківцями, та випливає із тексту акта фактичної перевірки (пункти 2.1.11, 4.5). Також про отримання первинних документів свідчить і рішення ДПС, прийняте за наслідками розгляду скарги на ППР. Отже, висновок податкового органу про порушення порядку ведення обліку товарних запасів, ненадання первинних документів, які підтверджують облік і походження товару, реалізацію необлікованого товару, не відповідає дійсності.

Ухвалою суду від 16.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

03.01.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що підставою для призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 є скарга № І-286 від 24.07.2024 від ОСОБА_2 про можливі порушення позивачем вимог законодавства, що відповідає вимогам п.п. 80.2.3 п. 80. 2 ст. 80 ПК України, за змістом якої фактична перевірка може проводитись у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

По суті встановлених порушень наголошує, що перевіркою встановлено порушення вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме встановлено факти продажу товарів торгової марки APPLE в кількості 7 штук на загальну суму 112 988,70 грн., які не обліковані у встановленому законодавством порядку, а саме: ФОП ОСОБА_1 через представника Карягіна Є. Д. до перевірки надано договір комісії від 22.07.2024 №ВМ-22-07-24-КВ, в якому не відображено облік проданих товарів. Вказує, що взаємна дія правових положень абз.2 п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР і п.85.2 ст.85 ПК України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР такий обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів визначено саме на початок проведення перевірки. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначається законодавцем як самостійна підстава для застосування штрафних санкцій. Таким чином, первинні документи на товар мають зберігатися в місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття (реалізації, списання, тощо) останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах. Тому посилання позивача на те, що такі документи в повному обсязі було надано перевіряючим та додатково надіслані на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки такі мали бути надані саме на початок проведення перевірки. Вважає, що документами, які підтверджують облік та походження товарів, є встановлена Порядком № 496 Форма ведення обліку товарних запасів, а також первинні документи про закупівлю товару. Водночас до перевірки надано лише договір комісії від 22.07.2024 №ВМ-22-07-24-КВ, в якому не відображено обік реалізованих позивачем товарів. Отже, на думку відповідача, висновки про порушення позивачем п.12 ст. 3 Закону №265/95-ВР є обґрунтованими, оскільки докази і обґрунтування, наведені позивачем у позовній заяві, не спростовують висновки Акта перевірки від 31.07.2024 №2173 та не підтверджують неправомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 27.08.2024 №36654/13-01-07-09.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 16.01.2025, представник позивача спростовує заперечення, які висловлює ГУ ДПС у Львівській області, вважає їх виключно цитуванням норм ПК України, жодних конкретних відомостей і таких, що відповідають вимогам належності, допустимості та достатності, податковий орган не наводить, нічим не спростовує викладені позивачем факти та обставини, які відбувалися під час проведення фактичної перевірки. Звертає увагу суду на те, що письмова скарга споживача не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності підстав для призначення і проведення спірної фактичної перевірки, з огляду на його невідповідність вимогам законодавства, зокрема, порушення положень Основного Закону України, законів України: «Про забезпечення функціонування української мови як державної», «Про звернення громадян», ПК України та порушенням законних прав та інтересів платника податків ФОП ОСОБА_1 . Також зазначає, що вимоги податкового законодавства (стаття 85 ПК України) та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (пункт 12 статті 3) були виконані, первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які належать або пов`язані з предметом цієї перевірки й підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились у магазині, були надані. Звертає увагу суду на те, що після початку перевірки (24.07.2024 в приміщенні магазину) та під час перевірки (24.07.2024 поштою на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області) контролюючому органу були надані відповідні первинні документи, в тому числі, але не виключно: договір комісії від 22.07.2024 № ВМ-22-07- 24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 22.07.2024 до Договору комісії № ВМ-22- 07-24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 24.07.2024 до договору комісії № ВМ-22- 07-24-КВ, форму ведення обліку товарних запасів, а також інші документи. Також акт приймання-передачі товарів від 24.07.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ та форму ведення обліку товарних запасів було долучено до заперечення до акта перевірки, а тому указані документи є такими, що надані під час перевірки, що виключає можливість застосування до позивача фінансової санкції, встановленої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Суд, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 24.05.2022, номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 003152332.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний) 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання 95.12 Ремонт обладнання зв`язку 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 24.07.2024 прийнято наказ №3129-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 » (далі також Наказ №3129-п), за змістом якого, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платнниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво та обін підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись статтею 19-1, статтею 20, підпунктом 69.2-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 на підставі підпункту 80.2.3, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI (із змінами та доповненнями)» (далі також- ПК України) наказано провести фактичну перевірку суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платнниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) з 24.07.2024 терміном не більше 10 діб.

Відповідно до вищевказаного наказу від 24.07.2024 №3129-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 » та направлень на перевірку від 24.07.2024 №5973, №5975 та №5974 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведена фактична перевірка господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 та належить суб`єкту господарської діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За результатами перевірки складено Акт фактичної перевірки №2173/04/36/07/08/ РРО/ НОМЕР_1 від 31.07.2024 (далі Акт перевірки від 31.07.2024 №2173), яким встановлено порушення у ФОП ОСОБА_1 вимог п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР).

Так, за висновками акту перевірки встановлено, що товар, який на момент перевірки знаходився у місці продажу магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , передано ФОП ОСОБА_1 «комісіонеру» на реалізацію від ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) «комітента» на підставі договору комісії від 22.07.2024 №ВМ-22-07-24-КВ та згідно акту приймання-передачі до договору комісії від 22.07.2024 №ВМ-22-07-24-КВ у кількості 652 одиниці товару на загальну суму 863 306,00 грн.

В ході проведення перевірки встановлено, що відповідно до Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій контролюючого органу через ПРРО фіскальний номер в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 за період з 26.07.2024 по 31.07.2024 включно встановлено факти продажу товарів (cтилус Apple Pencil; мобільний телефон iPhone НОМЕР_3 ; навушники iPhone 12; навушники iPhone Airpods 3; мобільний телефон iPhone НОМЕР_4 ; годинник Apple Watch SE 2) на загальну суму 112 988,70 грн., які не обліковані у встановленому законодавством порядку, а саме:ФОП ОСОБА_1 через представника Карягіна Є. Д. до перевірки надано договір комісії від 22.07.2024 №ВМ-22-07-24-КВ, в якому не відображено облік проданих товарів.

В підтвердження відмови представником ФОП ОСОБА_1 - Карягін Є. Д. від підписання та отримання одного примірника акта перевірки від 31.07.2024 №2173 відповідачем подано складений його представниками Акт відмови від підписання та отримання акта (довідки) фактичної перевірки від 31.07.2024 №000607/1.

На підставі Акту перевірки від 31.07.2024 №2173 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення рішення від 27.08.2024 №36654/13-01-07-09, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 112 988,70 грн. на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Вищезазначене податкове повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_1 оскаржив до ДПС України, однак, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 14.11.2024 №34234/6/99-00-06-03-02-06 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкове повідомлення рішення від 27.08.2024 №36654/13-01-07-09 без змін.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також ПК України).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (надалі також Закон №265/95-ВР).

Як передбачено частиною першою статті 15 Закону №265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, згідно із положеннями пункту 80.1. статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Судом встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 вказано підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платнниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись статтею 20, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

За приписами пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (п.п. 80.2.3).

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є письмове звернення покупця (споживача), оформлене відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Тобто, вказана норма дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі за наявної/ отриманої інформації про можливі порушення, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

В спірному випадку підставою для проведення фактичної перевірки стала скарга № І-286 від 24.07.2024 від ОСОБА_2 , яка надійшла на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області 24.07.2024, за змістом якої вказано про невидачу фіскального чека при здійсненні купівлі навушників в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в торговому центрі Нео-Плаза.

Зазначена скарга відповідає вимогам, встановленим ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", а саме містить прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, суть порушеного питання, підписано заявником із зазначенням дати.

Отже вказана скарга в розумінні підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України є письмовим зверненням покупця (споживача), яке дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.

Доводи позивача про те, що письмова скарга споживача не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності підстав для призначення і проведення спірної фактичної перевірки, з огляду на її невідповідність вимогам законодавства, а саме законів України: «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та «Про звернення громадян», суд оцінює критично, оскільки оформлення письмового звернення споживача не державною мовою не нівелює обов`язку контролюючого органу з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію, шляхом призначення і проведення фактичної перевірки.

Враховуючи наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, суд вважає, що наявність посилання у згаданому наказі на проведення перевірки на п.п.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України, як на підставу проведення такої, фактичним підтвердженням чого є скарга № І-286 від 24.07.2024 від ОСОБА_2 , не може вказувати на протиправність такого наказу, а тому доводи позивача щодо порушення процедури перевірки в цій частині не заслуговують на увагу.

Суд також враховує, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду викладеному в Постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 порушення, допущені під час призначення та проведення перевірки, можуть бути підставою для скасування рішення контролюючого органу у випадку, якщо такі порушення вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

У аспекті наведеного суд також звертає увагу на те, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.07.2024 №3129-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 » містить відомості, зокрема, про:

- мету перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платнниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво та обін підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами);

- вид перевірки -фактична перевірка;

- підстави для проведення перевірки - підпункти 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України;

- об`єкт, перевірка якого проводитиметься, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

Тож з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що в контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача. Зміст наявного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

Щодо суті зафіксованих актом перевірки порушень, які стали підставою для застосування до позивача фінансових санкцій суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №-265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в другому абзаці цієї норми осіб, до яких позивач не відноситься)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

Згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22 та від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

Як зафіксовано актом перевірки від 31.07.2024 №2173 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 встановлено факти продажу товарів - cтилус Apple Pencil; мобільний телефон iPhone НОМЕР_3 ; навушники iPhone 12; навушники iPhone Airpods 3; мобільний телефон iPhone 13; годинник Apple Watch SE 2 на загальну суму 112 988,70 грн., які не обліковані у встановленому законодавством порядку, а саме: ФОП ОСОБА_1 через представника Карягіна Є. Д. до перевірки надано договір комісії від 22.07.2024 №ВМ-22-07-24-КВ, в якому не відображено облік проданих товарів.

Згідно з абзацом 60 статті 2 Закону № 265/95 термін "технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту" для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про захист прав споживачів". Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 251 статті 1 Закону № 265/95 технічно складні побутові товари непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 16.03.2017 № 231. Смартфони, мобільні телефони, пилососи, роботи-пилососи та навушники відносяться до даного переліку.

З врахуванням наведеного, оскільки позивач провадить діяльність з реалізації в тому числі, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту то, відповідно, зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

В підтвердження обліку проданих товарів - cтилус Apple Pencil; мобільний телефон iPhone 15 Pro; навушники iPhone 12; навушники iPhone Airpods 3; мобільний телефон iPhone 13; годинник Apple Watch SE 2 на загальну суму 112 988,70 грн. позивач покликається на договір комісії № ВМ-22-07-24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 24.07.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ та форму ведення обліку товарних запасів, які ним долучені до позовної заяви (а.с.12-13).

Також в підтвердження факту виконання вимог пункту 85.2 статті 85 ПК України позивач покликається на те, що після початку перевірки та під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 надав усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині. Зокрема, вказує про надання контролюючому органу таких первинних документів: договір комісії від 22.07.2024 № ВМ-22-07-24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 22.07.2024 до Договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ, акт приймання-передачі товарів від 24.07.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ, форму ведення обліку товарних запасів, а також інші документи.

Водночас, доказів надання всіх перелічених документів контролюючому органу позивачем суду не подано і таких з матеріалів справи судом не встановлено.

В матеріалах справи наявні докази (опис поштового відправлення) направлення позивачем 24.07.2024 на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області х-звіту, форми ведення первинного обліку (на 1 арк), договору суборенди, договору комісії, акта приймання-передачі товару (на 11 арк.), договорів про співпрацю (а.с.22 зворот).

З матеріалів справи судом з`ясовано, що до акта перевірки від 31.07.2024 №2173 долучено такі первинні документи (п.4.11 акта перевірки): чек ППРО, х-звіт, письмова вимога перевіряючих про надання платником податків документів, форма ведення первинного обліку (на 1 арк), договір комісії, акт приймання-передачі товару (на 11 арк.), договір про співпрацю, додаток з баз даних ДПС, довідка про проведення хронометражу господарської одиниці від 18.07.2024, акт відмови від підпису (а.с.11, 64, 68-73).

Проаналізувавши вказані документи суд встановив, що на початок проведення перевірки і в подальшому поштою позивач надавав контролюючому органу лише акт приймання-передачі товарів від 22.07.2024 до Договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ в кількості 11 аркушів (а.с.68-73) та форму ведення первинного обліку (а.с.64), проте не направляв акт приймання-передачі товарів від 24.07.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ та форму ведення обліку товарних запасів, які ним долучені до матеріалів справи (а.с.12-13) і в яких обліковані зазначені в акті перевірки товари.

За таких обставин суд приходить до висновку, що як на початок проведення перевірки, так і під час проведення перевірки, в тому числі на вимогу контролюючого органу, позивачем не було подано всіх первинних документів в підтвердження факту походження та обліку товарів cтилус Apple Pencil; мобільний телефон iPhone 15 Pro; навушники iPhone 12; навушники iPhone Airpods 3; мобільний телефон iPhone 13; годинник Apple Watch SE 2 на загальну суму 112 988,70 грн., які ним було реалізовані в період проведення переевірки з 26.07.2024 по 31.07.2024.

Суд зазначає, що правила ведення обліку товарних запасів, які поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за № 1411/37033 (далі - Порядок №496).

Згідно з пунктами 2 розділу І Порядку №496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів (п.4 розділу ІІ Порядку № 496).

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку № 496, заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Судом встановлено, що позивач надав до перевірки Форму ведення обліку товарних запасів за місцем продажу за адресою: АДРЕСА_2 , до якої внесено відомості про надходження товару 22.07.2024 відповідно до Акту передачі товарів від 22.02.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ від 22.07.2024 від ФОП ОСОБА_3 на суму 863 306,00 грн. (а.с.64).

Водночас Форма ведення обліку товарних запасів за місцем продажу за адресою: АДРЕСА_2 , до якої внесено відомості додатково про надходження товару 24.07.2024 відповідно до Акту передачі товарів від 24.02.2024 до договору комісії № ВМ-22-07-24-КВ від 22.07.2024 від ФОП ОСОБА_3 на суму 231 390,79 грн., яка наявна в матеріалах справи (а.с.13), до перевірки позивачем надана не була, докази звортнього суду не подано. Суд також звертає увагу, що у вказаній формі також відсутні докази вибуття товару, незважаючи на наявність доказів реалізації позивачем товару 24.07.2024.

Отже, на момент проведення фактичної перевірки позивачем не надано документів (у паперовій або електронній формі), що підтверджують походження та облік товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), що відповідно до диспозиції норми статті 20 Закону №265/95-ВР є підставою для застосування фінансової санкції.

Абзацом 1 п. 44.6 статті 44 ПК визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу (протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отриманн акта) платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), які б підтверджували задекларовані об`єкти оподаткування, суми податкових зобов`язань, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою п.85.4 ст.85 ПК України.

Отже, взаємна дія правових положення абз.2 п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР і п.85.2 ст.85 ПК України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Водночас в спірному випадку позивач такі докази подав лише із позовною заявою, інших доказів суду не подано, а судом не встановлено.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд доходить висновку, що здійснені за наслідками проведеної контролюючим органом фактичної перевірки висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є обґрунтованими, а оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 27.08.2024 №36654/13-01-07-09 відповідає критеріям визначеним в частині 2 статті 2 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27 серпня 2024 року № 36654/13-01-07-09 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 112 988,70 грн. відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.5 розділу VII Перехідних положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.