Справа № 460/4709/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/4709/24 пров. № А/857/19050/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року, ухвалене суддею Дуляницькою С.М. у м. Рівне у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 460/4709/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.04.2024 №12 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати пенсію за віком з 16.04.2024 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди сезонних робіт в Бабино-Томахівському цукровому заводі з 08.09.1993 по 04.12.1993, з 14.09.1994 по 08.12.1994, з 26.09.1995 по 03.12.1995, з 24.09.1996 по 30.11.1996, з 24.09.1997 по 20.11.1997, як зайнятість протягом одного повного сезону за один рік роботи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.04.2024 №12 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди сезонних робіт в Бабино-Томахівському цукровому заводі з 08.09.1993 по 04.12.1993, з 14.09.1994 по 08.12.1994, з 26.09.1995 по 03.12.1995, з 24.09.1996 по 30.11.1996, з 24.09.1997 по 20.11.1997, як зайнятість протягом одного повного сезону за один рік роботи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16 квітня 2024 року.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції про те, що спірні періоди позивач має право на зарахування як зайнятість роботи протягом одного сезону за один рік роботи. Зазначає, що з аналізу архівних витягів №753 від 29.12.2023, №754 від 29.12.2023, №755 від 29.12.2023, №756 від 29.12.2023 вбачається лише те, що проводилась розставновка штатних та сезонних робітників та їх звільнення, а за період роботи з 08.09.1993 по 04.12.1993 довідки не надано. Згідно наданих позивачем архівних довідок про роботу та трудову участь від 17.10.2018 №753, від 16.04.2024 №274, від 17.10.2018 №754 періоди роботи за 1993, 1996, 1997 роки відсутні, 1994-1995 роки вказано, що позивач працювала працівником їдальні, у довідках від 17.10.2018 №753, від 17.10.2018 №754 не зазначена заробітна плата, отже застосувати у даному випадку положення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2005 «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, на переконання скаржника, немає законних підстав.

Також не погоджується із обраним судом способом відновлення порушеного права позивача. Згідно доводів скаржника, поза увагою суду залишились обставини, що скаржник за відсутності матеріалів пенсійної справи позбавлений можливості прийняття рішення про призначення пенсії.

Інші учасники справи правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч. 4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із досягненням 60-тирічного віку звернулась до ГУ ПФУ у Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та 24.04.2024 прийнято рішення №12 про відмову у призначенні пенсії.

У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж, який враховано ГУ ПФУ в Запорізькій області становить 29 років 02 місяці 17 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

Згідно змісту поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, при розгляді питання права позивача на призначення пенсії пенсійним органом не зараховані до страхового стажу періоди сезонних робіт позивача в Бабино-Томахівському цукровому заводі з 08.09.1993 по 04.12.1993, з 14.09.1994 по 08.12.1994, з 26.09.1995 по 03.12.1995, з 24.09.1996 по 30.11.1996, з 24.09.1997 по 20.11.1997, як зайнятість протягом одного повного сезону за один рік роботи.

Позивач, вважаючи рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії на заявлених умовах протиправною, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (надалі - Інструкція № 162), передбачено (мовою оригіналу) « 2.17. В трудовые книжки по месту работы вносятся отдельной строкой со ссылкой на дату, номер и наименование соответствующих документов следующих документов следующие записи: а) о времени службы всоставе Вооружонных Сил СССР, в органах Комитета государственной безопасности СССР и Министерства внутренних дел СССР, во всех видах охраны, где на проходящих служб распространяется законодательство о труде и государственное социальное страхование с указанием даты призыва (зачисления) и даты увольнения со службы; б) о времени обучения в профессионально-технических и других училищах, на курсах и в школах по повышению квалификации, по переквалификации и подготовке кадров; в) о времени обучения в высших и средних специальных учебных заведениях (включая и время работы в студенческих отрядах, на производственной практике и при выполнении научно-исследовательской хоздоговорной тематики), партийных школах, профдвижения и о времени пребывание в аспирантуре клинической ординатуре, кроме случаев, указанных в п. 2.15 настоящей Инструкции; г) о работе в качестве члена колхоза - в тех случаях, когда действующим законодательством предусмотрен зачет этой работы в общий трудовой стаж рабочих и служащих. Предусмотренные в настоящем пункте записи вносятся в трудовую книжку до занесения сведений о работе на данном предприятии».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Підпунктом 2.11. пункту 2 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до підпункту 2.12 пункту 2 Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, за змістом пунктів 2-3 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків, а за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищевказаного дає підстави вважати, що довідки мають надаватися у разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає їх право на пенсію.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, згідно наявних у матеріалах доказів судом встановлено та не спростовано відповідачами, що позивач працювала сезонним працівником у період з 1993 року по 1997 рік на підприємствах цукрової галузі промисловості, а саме: з 08.09.1993 по 04.12.1993, з 14.09.1994 по 08.12.1994, з 26.09.1995 по 03.12.1995, з 24.09.1997 по 20.11.1997 на Бабино-Томахівському цукровому заводі.

На підтвердження спірного періоду роботи позивача на зазначеному вище підприємстві цукрової промисловості в матеріалах справи також містяться первинні документи: архівний витяг Комунальної установи "Трудовий архів Гощанської селищної ради" №753 від 29.12.2023, архівний витяг Комунальної установи "Трудовий архів Гощанської селищної ради" №754 від 29.12.2023, архівний витяг Комунальної установи "Трудовий архів Гощанської селищної ради" №755 від 29.12.2023, архівний витяг Комунальної установи "Трудовий архів Гощанської селищної ради" №756 від 29.12.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону № 1788-XII робота протягом повного сезону на підприємствах і в організаціях сезонних галузей промисловості, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств і організацій, - за списком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, зараховується до стажу роботи за рік роботи.

Відповідно до п. 5 Списку сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, робота на підприємствах цукрової та консервної галузей промисловості зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи.

У трудовій книжці та зазначених вище первинних документах зазначено, що позивач прийнята на сезонну роботу з початку сезону та звільнена у зв`язку із закінченням такого сезону.

Однак, за змістом спірного рішення, пенсійний орган зарахував сезонні роботи позивача у спірні періоди до її страхового стажу за їх фактичною тривалістю.

Отже, враховуючи, що праця в даній галузі промисловості наявна в списку сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що оскаржувані періоди роботи ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно не зарахував до її страхового стажу роботи як зайнятість протягом одного сезону за один рік роботи.

Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Так, обрахований пенсійним органом стаж позивача становить 29 років 02 місяці 17 днів при необхідному страховому стажі 31 рік.

За змістом розрахунку форми РС-право відповідач зарахував сезонні роботи позивача з 08.09.1993 по 04.12.1993 - 0 років 2 місяці 27 днів; з 14.09.1994 по 09.12.1994 - 0 років 2 місяці 26 днів; з 20.09.1995 по 03.12.1995 - 0 років 2 місяці 14 днів; з 24.09.1996 по 30.11.1996 - 0 років 2 місяці 7 днів; з 24.09.1997 по 20.11.1997 - 0 років 1 місяць 27 днів - до її страхового стажу за їх фактичною тривалістю.

Тобто із 5 років 0 місяців 0 днів, які мав зарахувати у страховий стаж позивачеві, відповідачем зараховано лише 1 рік 0 місяців 17 днів.

Слід зазначити, що за належного зарахування спірних періодів, страховий стаж позивача становитиме понад визначений законом 31 рік.

Також, матеріалами справи встановлено, що станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 досягнула віку 60 років.

Таким чином, беручи до уваги правові висновки суду в цьому рішенні щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача спірні періоди її роботи, судом вбачається наявність у позивача необхідного страхового стажу у обсязі 31 рік для призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішення відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, та щодо наявності правових підстав для його скасування.

Щодо визначення органу, який слід зобов`язати вчинити дії щодо призначення пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

З матеріалів справи видно, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькі області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії на заявлених умовах.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав відповідні документи для призначення пенсії.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23 в частині розглядуваного питання.

Суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення є визначення пенсійному органу зобов`язання вчинити кореспондуючі цьому праву дії, а саме визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди сезонних робіт в Бабино-Томахівському цукровому заводі з 08.09.1993 по 04.12.1993, з 14.09.1994 по 08.12.1994, з 26.09.1995 по 03.12.1995, з 24.09.1996 по 30.11.1996, з 24.09.1997 по 20.11.1997, як зайнятість протягом одного повного сезону за один рік роботи; призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16 квітня 2024 року.

Обраний судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права позивача не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Щодо покликань скаржника на Порядок №306, суд апеляційної інстанції зауважує, що його норми стосуються визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування, або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць та такі не врегульовують питання зарахування певних періодів роботи до страхового стажу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі № 460/4709/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний