Справа № 400/1789/25
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 р. № 400/1789/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, майдан Свободи, 5, Держпром, 3, м. Харків, 61022,
провизнання протиправним та скасування рішення від 03.01.2024 №74, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення № 74 від 03.01.2024 року про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання призначити дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 30.12.2024 року, та зобов`язання виплатити призначену дострокову пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 30.12.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства, тому має право на призначення дострокової пенсії.

Відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області, надав відзив на позов, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки ГУ ПФУ в Харківській області не є суб`єктом прийняття рішення та є неналежним відповідачем у даній справі.

Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки медичні висновки закладу охорони здоров`я на ОСОБА_2 , висновок ЛКК, передбачений Порядком № 22-1, про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (висновок про час настання інвалідності) позивачем не надано.

Оскільки право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058 позивачем не підтверджено, тому підстави для призначення зазначеного виду пенсії у позивача відсутні.

Відповідно до ст. 263 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

30.12.2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Миколаївській області.

03.01.2025 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення № 7, яким відмовлено у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком.

У рішенні зазначено, що вік заявниці 51 рік.

Страховий стаж особи становить 26 років 04 місяці 13 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу зараховано всі періоди;

- надано посвідчення одержувача допомоги серії НОМЕР_1 від 30.07.2004 про отримання соціальної пенсії на дитину-інваліда, ОСОБА_2 , 1994 року народження, з 01.11.2003 (у віці 09 років) по 22.03.2012;

- медичні висновки закладу охорони здоров`я на ОСОБА_2 не надано;

- висновок ЛКК, передбачений Порядком № 22-1, про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (висновок про час настання інвалідності), не надано.

Тому відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).

Статтею 1 Закону № 1058-IVпередбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався ст. 2 Закону № 875-ХІІ, а також ст. 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону № 2961-ІV дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність;.

Зі змісту абзацу п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-ІV убачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 18 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Згідно з п. 2.18 Порядку № 22-1 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-IV.

Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2014 року у справі № 21-133а14 висловив обґрунтовану позицію, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 330/2181/16-а (2-а/330/36/2016).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач до позову додала копії довідки ЛКК від 19.10.1995, 09.10.1997, 18.09.2001, відповідно до якої сину позивача встановлений діагноз, захворювання передбачене Переліком медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 16 років.

Також у вказаних довідках зазначено, що медичний висновок на їх дитину направлений до відділу соціального забезпечення.

Відповідно до Порядку видачі медичного висновку дітям-інвалідам віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України N 175 від 05.12.91 (чинного на момент видачі довідки ЛКК від 19.10.1995, 09.10.1997, 18.09.2001), Інвалідність дітей - значне обмеження життєдіяльності, що призводить до соціальної дезадаптації внаслідок неспроможності самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою.

Показанням для визначення інвалідності у дітей є патологічні стани, які виникають при уроджених, спадкових, здобутих захворюваннях та після травм.

Республіканська, обласні, міські, спеціалізовані дитячі лікарні та відділення (ортопедо-хірургічне відновного лікування, неврологічне, психіатричне, туберкульозне, пульмонологічне, отоларингологічне, офтальмологічне, урологічне, нефрологічне та ін.), які надають медичну допомогу дітям, а також лікувальні заклади (республіканські, обласні, міські, спеціалізовані диспансери), що надають медичну допомогу підліткам, після стаціонарного або амбулаторного обстеження і лікування можуть комісійно вирішити питання про визнання дитини (підлітка) інвалідом.

Своє рішення спеціалісти фіксують у карті стаціонарного хворого, консультативному висновку або виписці з історії хвороби.

Консультативний висновок (виписка) видається на руки батькам /опікуну дитини/підлітка/ - інваліда для ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання дитини (підлітка) - інваліда.

Медичний висновок в установленій формі оформлюється лікарсько-контрольною комісією (ЛКК) дитячих лікувально-профілактичних (відділень), поліклініками (на водному та залізничному транспорті), лікувально-профілактичних закладів, що надають медичну допомогу підліткам, на підставі рішення лікарів у відповідності з Переліком.

Медичний висновок оформлюється за підписом головного лікаря дитячого лікувально-профілактичного закладу або його заступника по медичній частині та лікаря відповідного профілю, що представляє дитину лікувально-контрольній комісії; завіряється круглою печаткою і в 3-денний строк направляється в міський (районний) відділ соціального забезпечення за місцем проживання батьків, (опікуна) дитини-інваліда.

На руки батькам (опікуну) видається довідка, яка підтверджує, що медичний висновок на їх дитину направлений до відділу соціального забезпечення.

За таких обставин позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, що підтверджено висновками лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тому рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком позивачу належить скасувати.

Проте, позивач доказів надання при зверненні із заявою про призначення пенсії копій висновків ЛКК, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку суду не надала.

Тому підстави для визнання протиправним рішення відповідача відсутні.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання призначити та виплатити дострокову пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, вищевказані позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, тому суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 30.12.2024 року про призначення їй дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому позов належить задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та належить повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ у Миколаївській області, оскільки спірне рішення прийнято саме ним.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код 14099344) задовольнити частково.

2. Скасувати рішення від 03.01.2025 року № 74.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 30.12.2024 року про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.), сплачений квитанцією № 1 від 06.03.2025 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко