Справа № 140/5836/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5836/24 пров. № А/857/33831/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року (головуючий суддя Валюх В.М., м. Луцьк) у справі № 140/5836/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону № 2011-XII за 2015-2017 рр.; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону № 2011-XII за 2018-2020 рр.; визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону № 2011-XII за 2015-2017 рр. з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, в т. ч. виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі № 140/5263/21, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 140/6870/22; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону № 2011-XII за 2018-2020 рр. з урахуванням індексації грошового забезпечення, в т. ч. виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі № 140/5263/21, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 140/6870/22; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII з урахуванням індексації грошового забезпечення, в т. ч. виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі № 140/5263/21, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 140/6870/22.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року, серпні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у вересні 2016 року, серпні 2017 року, з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року, серпні 2017 року, червні 2018 року та червні 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року, серпні 2017 року, червні 2018 року та червні 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №140/5263/21, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 140/6870/22. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Зазначає, що грошова допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена позивачу відповідно до вимог чинного законодавства. Вказує, що індексація не входить до складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, а отже, не враховується до розміру належної та виплаченої позивачу допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Звертає увагу, що військова частина фінансується виключно з коштів Державного бюджету України і надміру виплачені кошти принесуть додаткові збитки для Державного бюджету України.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та перебував на грошовому забезпеченні у відповідача у період з 01.10.2008 по 31.07.2019 та з 22.02.2020 по 17.06.2020, що вбачається з особистих карток грошового забезпечення (а. с. 22-23, 26-28).

Відповідно до наказу в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Про особовий склад 17.06.2020 № 359-ос, майора ОСОБА_1 (П-005022), начальника відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу, звільненого з військової служби у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.06.2020 № 274-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У цьому наказі зазначено про виплату позивачу при звільненні: одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років в сумі 177546,30 грн відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі Інструкція № 558); надбавки з 01.06.2020 по 17.06.2020 за особливості проходження служби у розмірі 40 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, премію за період з 01.06.2020 по 17.06.2020 у розмірі 55 % до посадового окладу (а. с. 6 зворот).

З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021) у справі № 140/5263/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.07.2019 та з 22.02.2020 по 17.06.2020; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.07.2019 та з 22.02.2020 по 17.06.2020 (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078); у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023) у справі № 140/6870/22 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії позов задоволено. Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 у справі № 140/6870/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 31.07.2019 та з 22.02.2020 по 17.06.2020; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.07.2019 та з 22.02.2020 по 17.06.2020, виходячи з фіксованої величини 4 154,27 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Абзацами 1, 2 ч. 4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Щодо нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Відповідно до пп. 5 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Зі змісту Постанови №889 вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наведене відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що щомісячна додаткова грошова винагорода включається до складу грошового забезпечення, з якого обраховується грошова допомога на оздоровлення.

З особистих карток грошового забезпечення вбачається, що позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова допомога в період з лютого по грудень 2016 року, з січня по грудень 2017 року, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Водночас, відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2015, 2016, 2017 рр., в серпні 2015 року позивачу була виплачена допомога на оздоровлення у сумі 4750,95 грн, у вересні 2016 року 8235,00 грн, а у серпні 2017 року 8006,25 грн. При цьому, до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення допомоги на оздоровлення у 2015-2017 рр., не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Наведене апелянтом не заперечується.

Як вбачається з апеляційної скарги, правовою підставою таких дій відповідача є застосування пункту 8 Інструкції №73, відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 Інструкції № 73 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Пунктом 6 Інструкції № 73 передбачено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів вищих начальників.

Згідно з пунктом 8 Інструкції № 73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20 зазначив, що застосовуючи інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. Згідно з частинами другою, третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Встановивши, що перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20 дійшов висновку, що така винагорода не може вважатись одноразовою, відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Як встановлено судом першої інстанції, додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу в період з лютого по грудень 2016 року, з січня по грудень 2017 року (а. с. 22-23), що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Колегія суддів наголошує, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.

Встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 січня 2022 року у справі 520/15971/2020.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням проведених виплат) грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у вересні 2016 року, серпні 2017 року, з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2020 рр. та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі № 140/5263/21, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі № 140/6870/22 слід зазначити наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (пп.2 пункту 6 Порядку №1078).

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Про особовий склад 17.06.2020 № 359-ос позивачу була призначена до виплати одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби в сумі 177546,30 грн (а. с. 6 зворот).

Відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2015-2020 р., в серпні 2015 року позивачу була виплачена допомога на оздоровлення у сумі 4750,95 грн, у вересні 2016 року 8235,00 грн, а у серпні 2017 року 8006,25 грн, у червні 2018 року 14162,00 грн, у червні 2020 року 20887,80 грн (а. с. 22-23, 26-28).

При цьому, до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення допомоги на оздоровлення у 2015-2018 та 2020 рр. та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби не враховано індексацію грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 140/6870/22, було зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період, починаючи з 01.12.2015.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що індексація грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 17.06.2020 підлягала виплаті позивачу щомісячно (повинна була мати щомісячний характер) та враховуючи її особливу правову природу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у відповідача були відсутні правові підстави для її неврахування при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення та її виплаті у вересні 2016 року, серпні 2017 року, червні 2018 року та червні 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні в червні 2020 року.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 140/5836/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар