Справа № 280/838/25
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 квітня 2025 року Справа № 280/838/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник Сахно Оксана Володимирівна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати дії Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік (у кількості 14 днів), станом на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 , 31.12.2024 протиправними.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік (у кількості 14 днів), станом на день звільнення з військової служби, 31.12.2024.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивача з 08.04.2022 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України та на всі види забезпечення. Відповідно до витягу з наказу № 410 від 31.12.2024 у зв`язку зі звільненням з військової служби позивачеві належала до виплати грошова компенсація за невикористані 28 календарних днів додаткової відпустки згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2023 та 2024 роки. Однак при звільненні не було здійснено грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022 рік. Позивач зазначає, що в день, звільнення з військової служби, 31.12.2024 він повідомив про наявність у право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік, але отримав немотивовану відмову в нарахуванні цієї компенсації. Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на достатнє грошове забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду і просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) та витребувано у сторін додаткові докази у справі.

12 лютого 2025 року до суду від позивача надійшли витребувані докази.

21 лютого 2025 року до суду надійшов відзив від відповідача на позовну заяву. Відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та зазначає, що позивач 08.04.2022 був зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України як особа, яка призвана із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_5 відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію». Відповідач стверджує, що позивач не надав до військової частини відомостей щодо своєї трудової та/або іншої діяльності, зокрема, щодо реалізації чи не реалізації права на додаткову відпустку як учаснику бойових дій, а також відповідних документів (довідок, витягів з наказів тощо). Крім того, відповідач зазначає, що позивач не долучив до позовної заяви жодних доказів звернення щодо невикористання додаткової відпустки за 2022 рік та наявності права на отримання грошової компенсації. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

03 березня 2025 року засобами системи «Електронний суд», на спростування доводів відповідача, від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

05 березня 2025 року до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли витребувані докази, а саме: копія особової справи позивача.

11 березня 2025 року відповідачем подані до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копію паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у формі ID-картки, виданого 08.07.2024, орган видачі 2313.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_6 , виданим ДФС України 29.04.2020.

30 березня 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу у Збройні Сили України.

З 08.04.2022 позивача зараховано в списки особового складу Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України та на всі види військового забезпечення військовозобов`язаних, які призвані із запасу для комплектування підрозділів військової частини НОМЕР_5 та призначено на посаду заступника командира роти по роботі з особовим складом стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 . Після цього, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 протягом 2023 року, а згодом, у період 2023-2024 років, у військовій частині НОМЕР_3 .

Згідно з витягом з наказу № 410 від 31.12.2024, у зв`язку зі звільненням з військової служби, позивачу належала грошова компенсація за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з розподілом: 14 днів за 2023 рік та 14 днів за 2024 рік.

Однак, наказ № 410 від 31.12.2024 не відображає факту невикористання позивачем додаткової відпустки, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у кількості 14 календарних днів за 2022 рік. Дана обставина обумовлена проходженням позивачем військової служби у період з 08.04.2022 по 31.12.2022 у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України."

08 січня 2025 року представником позивача було направлено на адресу відповідача адвокатський запит від 08.01.2025, до якого додавалися копії посвідчення учасника бойових дій та довідки форми ОК-5, з метою отримання інформації щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, що належала позивачу як учаснику бойових дій за 2022 рік.

Відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 13.01.2025 за № 3/33/12-312 було зазначено, що позивач не надав до відділення кадрової роботи документально підтверджену інформацію з попереднього місця служби або роботи щодо використання додаткової відпустки або отримання грошової компенсації за неї за 2022 рік.

Вказані обставини не є спірними та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України, встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частинами 1-3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у спірних правовідносинах врегульовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260(далі - Порядок №260).

Відповідно до приписів пунктів 1, 3 та 6 розділу ХХХІ "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку №260, грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади

У рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Суд зазначає, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки».

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Наявність у позивача статусу учасника бойових дій підтверджується копією посвідчення від 29.04.2020 серії НОМЕР_6 .

Таким чином позивач, як учасник бойових дій має право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пунктів 8, 14, 17-19 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР). Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом №504/96-ВР або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Відповідно до абзацу п`ятого ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ) особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З наведеного слідує, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям не надаються додаткові відпустки, як учасникам бойових дій, позаяк, норми Закону № 2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Однак, Законом №2011-XII не передбачене припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:

1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;

2) грошова компенсація відпустки.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Відтак, норми Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби йому виплачується компенсація за невикористані дні додаткової відпустки.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, яка залишена в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Також, аналогічні висновки були зроблені у справі №620/4218/18 Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019.

Суд критично оцінює посилання відповідача на відсутність інформації про використання або не використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, оскільки право військовослужбовця на отримання додаткової відпустки згідно Закону № 3551-XII не може бути поставлено в залежність від бездіяльності органу, який не передавав інформацію до наступного роботодавця про наявність у військовослужбовця права на таку відпустку. Суд наголошує на тому, що матеріали особової справи позивача містять копію посвідчення від 29.04.2020 серії НОМЕР_6 , відповідно з огляду на обов`язок роботодавця з проведення повного розрахунку із працівником під час звільнення, саме відповідач був зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення всіх належних до виплати позивачу на дату звільнення компенсацій.

Окрім того, як встановлено судом з копії трудової книжки ОСОБА_1 від 14.03.2012 серії НОМЕР_8 у період з 29.09.2021 по 07.04.2022 позивач отримував допомогу по безробіттю, тобто, не був працевлаштований.

Таким чином, оскільки позивач у 2022 році проходив військову службу, що підтверджується записами, наявними у копії військового квитка серії НОМЕР_9 , звільнений з військової служби на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 31.12.2024 № 410 та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, останній має право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту його прав, суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Оскільки при звільнені зі служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2022 році додаткову відпустку як учаснику бойових дій, передбачену Законом № 3551-ХІІ, суд доходить висновку про протиправну з боку відповідача бездіяльність та для належного захисту порушених прав позивача слід покласти на відповідача обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2024.

Розподіл судових витрат не проводиться.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз