Справа № 140/14103/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14103/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування відмови у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами згідно з підпунктом «г» пункту 2 частин четвертої, дванадцятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ); зобов`язання повторно розглянути рапорт від 09 жовтня 2024 року про звільнення з військової служби в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частин четвертої, дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати простійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та звільнити з військової служби.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 25 лютого 2022 року був призваний на військову службу по мобілізації під час дії воєнного стану, яку наразі проходить у званні старшого сержанта на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Позивач зазначив, що через свого безпосереднього начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 09 жовтня 2024 року звернувся по команді з письмовим рапортом про звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами з підстав, передбачених частиною дванадцятою підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, до якого долучив нотаріально засвідчені копії оригіналів документів, які підтверджують підстави для звільнення. Як стверджує позивач, у зв`язку з неотриманням протягом 30 робочих днів після подання рапорту ні відмови в прийняті рішення, ні наказу про звільнення в запас за сімейними обставинами, його представником було скеровано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 адвокатський запит про надання інформації щодо розгляду рапорту. 25 листопада 2024 року отримано письмову відповідь, з якої вбачається, що рапорт розглянуто керівництвом НОМЕР_2 прикордонного загону та з урахуванням наданих документів, підстави для звільнення відсутні.

ОСОБА_1 таку відмову відповідача вважає необґрунтованою та протиправною, адже з рапортом подані документи, що підтверджують підставу звільнення з військової служби за сімейними обставинами та які безпідставно не були враховані відповідачем для прийняття рішення. Позивач повідомив, що його рідний брат ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, а їх матір ОСОБА_3 сама потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити (а.с.34-39). Відповідач вказав, що старший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії водія 3 категорії інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип Б). 09 жовтня 2024 року позивач звернувся до керівництва НОМЕР_2 прикордонного загону із рапортом про звільнення з військової служби (реєстраційний номер 2/2/66161/24-вн) за сімейними обставинами, що передбачене підпунктом «г» (через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ та долучив пакет документів, які на його думку, надають йому право на звільнення.

За розглядом поданого рапорту, позивачу було відмовлено у звільненні, у зв`язку із відсутністю правових підстав, про його повідомлено листом від 17 листопада 2024 року №08/13000-24-вх-282. Так, відповідач зауважив, що згідно з затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 31 липня 2013 року №667 форми висновку, назва такого документу звучить наступним чином «Висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу», проте наданий позивачем документ має назву «Висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу». Отже, долучений до рапорту висновок не відповідає затвердженій формі. Вказав, що наданий витяг з реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_1 датований 30 грудня 2022 року, а тому може містити неактуальну інформацію.

Також звернув увагу, що заключення лікарсько-консультативної комісії від 12 березня 2024 року, свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 та свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 не були долучені позивачем до рапорту про звільнення, що позбавило можливості встановити родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ту обставину, що ОСОБА_3 є особою, яка потребує постійного стороннього догляду.

Потреба в постійному догляді повинна бути встановлена висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У випадку позивача, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду згідно з висновком лікарської комісії, а не лікарсько-консультативної комісії чи медико-соціальної експертної комісії. Відповідач також вважає, що вирішення питання про звільнення позивача з військової служби є його дискреційними повноваженнями.

У відповіді на відзив (а.с.57-60) позивач заперечив доводи відзиву, та вказав, що в процесі підготовки рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення з військової служби, працівником канцелярії (діловодом) йому були повернуті ряд зібраних документів, у тому числі, копії свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскільки, за поясненнями діловода, наданою довідкою про склад сім`ї підтверджуються родинні відносини з особами, про які йдеться в рапорті і виданих закладами охорони здоров`я довідках та висновках.

ОСОБА_1 вважає, що необхідність отримання нового витягу з реєстру територіальної громади виникає в разі зміни місця реєстрації за адресою проживання, а тому доданий до рапорту витяг від 30 грудня 2022 року є дійсним і не повинен піддаватися сумніву, якщо не доведено інше.

Також позивач зазначив, що Міністерство соціальної політики України та Міністерство охорони здоров`я України надали роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для підтвердження потреби особи у постійному догляді на звернення Всеукраїнської асоціації органів місцевого самоврядування «Асоціація міст України» від 30 серпня 2024 року №5-695/24, відповідно до яких документами, які підтверджують потребу особи у постійному догляді є, зокрема, висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (за формою затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року №667). При цьому, якщо мало місце складення висновку на бланку старого зразка без врахування внесених змін щодо найменування такого висновку, то ця обставина не свідчить про відсутність необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 , якому встановлена ІІ група інвалідності медико-соціальною експертною комісією.

Крім того зауважив, що відповідачем не надано жодного доказу, що рішення командування військової частини за його рапортом у письмовій формі йому було доведене в установленому порядку, додатки до відзиву на позов не містять таких доказів.

Відповідач подав заперечення, у яких зауважив, що обов`язок визначення переліку документів, які підтверджують підставу для звільнення покладений на особу, яка звертається з таким рапортом; у наданому до рапорту про звільнення висновку від 12 березня 2024 року №80 зазначено, що ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, однак не вказано, що така потребує постійного стороннього догляду (а.с.65-66).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану, яку проходить у ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії водія 3 категорії інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип Б).

09 жовтня 2024 року позивач звернувся до начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_8 » із рапортом (зареєстрований 09 жовтня 2024 року №2/2/66161/24-Вн), в якому просив звільнити його з військової служби в запас відповідно до частини дванадцятої, підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за братом другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю ІІ групи, так як мати сама потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. (а.с.54).

До рапорту позивачем долучено такі документи: нотаріально завірені копії паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; нотаріально завірені копії карток платника податків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; витяги з реєстру територіального громади щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; довідку від 04 жовтня 2024 року №244; нотаріально завірену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ; висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 25 вересня 2024 року №430; копію посвідчення серії НОМЕР_6 ; довідку до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ №714096 (а.с. 17-21, 23-24, 43-53).

Листом від 17 листопада 2024 року №08-13000-24Вх/282, у відповідь на адвокатський запит щодо надання інформації про наслідки розгляду рапорту (а.с.8), відповідач повідомив, що рапорт старшого сержанта ОСОБА_1 щодо його звільнення в запас був розглянутий керівництвом НОМЕР_2 прикордонного загону, проте з урахуванням наданих документів, підстав для звільнення немає (а.с.9).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону №2232-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені частиною четвертою статті 26 Закону №2232-ХІІ. Зокрема, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої названої статті під час дії воєнного стану такі військовослужбовці звільняються через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ, до якої кореспондує підпункт «г» пункту 2 частини четвертої цієї статті, передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі Положення №1115/2009).

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 13 Положення №1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).

Згідно із абзацом 2 пункту 270 Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється: 1) начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

Судом встановлено, що на момент звернення із рапортом про звільнення позивач перебував у військовому званні старший сержант.

Відповідно до пункту 279 вказаного Положення військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок звільнення врегульований пунктами 288-297 Положення №1115/2009.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 292 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Як слідує з вищенаведених положень, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення. За наявності передбачених законом підстав звільнення з військової служби можливе на будь-якому етапі проходження військової служби.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Так, чинним законодавством не передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути вказаний рапорт на звільнення.

Проте Інструкція з діловодства в Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року №124, містить положення, яке встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів та надання відповіді по суті порушених питань.

Суд наголошує, що, за загальним правилом рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Зважаючи на вищевикладене, слід звернути увагу на те, що наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

За обставин цієї справи ОСОБА_1 звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, тобто за сімейними обставинами у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Проте, відповідач не надав доказів належного результату розгляду даного рапорту, у тому числі таких, як прийняття наказу про звільнення позивача з військової служби або відмови у задоволенні вимог рапорту, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження, окрім письмових клопотань по суті рапорту, зазначених на самому рапорті та листа від 17 листопада 2024 року №08/13000-24-Вх/282 наданого у відповідь на на адвокатський запит (а.с. 9, 54).

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №342/158/17 від 17 квітня 2019 року суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, оскільки командування військової частини НОМЕР_1 , де безпосередньо проходить службу позивач, не приймало будь-якого рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення з військової служби, тому допустило бездіяльність, яка з вищенаведених підстав підлягає визнанню протиправною із зобов`язанням відповідача належним чином розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09 жовтня 2024 року.

При цьому доводи відзиву на позов щодо відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби суд не бере до уваги з огляду на відсутність прийнятого відповідачем рішення про відмову у звільненні з військової служби. Водночас, суд зазначає, що питання щодо наявності підстав звільнення позивача з військової служби не входить до предмета доказування у даній справи, оскільки рапорт ОСОБА_1 від 09 жовтня 2024 року про звільнення з військової служби не був розглянутий відповідачем по суті.

Відтак, позовна вимога про зобов`язання звільнити позивача з військової служби наразі є передчасною та фактично такою, що звернута на майбутнє, адже її вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судом докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та прийняти рішення за результатом його розгляду, та про відмову в іншій частині позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 807,46 грн, що був сплачений в розмірі 1211,20 грн квитанцією від 02 грудня 2024 року №73 (а.с. 6, 30).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_8 ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 09 жовтня 2024 року про звільнення з військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09 жовтня 2024 року про звільнення з військової служби та прийняти рішення за результатом його розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 807,46 грн (вісімсот сім грн 46 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк