Справа № 580/7136/24
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7136/24 Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні позивачу період роботи з 05 по 25 жовтня 2011 року, з 21 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 02 лютого 2015 року по 31 травня 2017 року, з 21 листопада 2017 року по 30 вересня 2019 року, як страховий стаж для перерахунку пенсії, відповідно, для призначення, проведення перерахунку та здійснення виплати пенсії з дати встановлення такої, а саме з 14 серпня 2023 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 05 по 25 жовтня 2011 року, з 21 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 02 лютого 2015 року по 31 травня 2017 року, з 21 листопада 2017 року по 30 вересня 2019 року, як страховий стаж для перерахунку пенсії, та, відповідно, призначити, провести перерахунок та здійснити виплату пенсії з дати встановлення такої, а саме з 14 серпня 2023 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 21 травня 2024 року №43 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 05 жовтня 2011 року по 25 жовтня 2011 року, з 21 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 02 лютого 2015 року по 31 травня 2017 року, з 21 листопада 2017 року по 30 вересня 2019 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 05 січня 2024 року про призначення пенсії за віком, як учаснику бойових дій та прийняти рішення з урахуванням висновків суду;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, не досліджені та не враховані надані суду докази.

Відповідач вказує, що норми права, на підставі яких можливо зарахувати періоди роботи позивача на території Російської Федерації - відсутні.

У межах встановленого судом строку, відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 (а. с. 6).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Черкаського окружного адміністративного суду перебувала справа № 580/2417/24 позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні позивачу спірного періоду роботи з 05 жовтня 2011 року по 30 вересня 2019 року, як страховий стаж для перерахунку пенсії, у призначенні, проведенні перерахунку та здійсненні виплати пенсії з дати встановлення з 14 серпня 2023 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу спірний період роботи з 05 жовтня 2011 року по 30 вересня 2019 року, як страховий стаж для перерахунку пенсії, призначити, провести перерахунок та здійснити виплату пенсії з 14 серпня 2023 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року (набрало законної сили 10 травня 2024 року) позов задовольнити частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 05 січня 2024 року про призначення, перерахунок та виплату пенсії з 14 серпня 2023 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 січня 2024 року про призначення, перерахунок та виплату пенсії з 14 серпня 2023 року, за результатами розгляду якої прийняти відповідне рішення;

- у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

16 травня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на виконання рішення суду у справі № 580/2417/24 (а. с. 62-63).

21 травня 2024 року відповідач прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № 43. Відповідач зазначив, що на виконання рішення суду розглянуто заяву позивача від 05 січня 2024 року та відмовлено у призначенні пенсії останньому з підстав відсутності страхового стажу роботи. Так, до загального страхового стажу не враховано період роботи згідно трудових договорів з 05 по 25 жовтня 2011 року, з 21 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 02 лютого 2015 року по 31 травня 2017 року, з 21 листопада 2017 року по 30 вересня 2019 року, тому що роботу в Російській Федерації за чинними законодавчими приписами можливо зарахувати станом до 31 грудня 1991 року (а. с. 64-65).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав -учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, враховується при встановленні права на пенсію та її обчисленні. Натомість матеріали справи, не містять доказів щодо здійснення пенсійним органом перевірки достовірності відомостей про позивача, тобто відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи з 05 по 25 жовтня 2011 року, з 21 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 02 лютого 2015 року по 31 травня 2017 року, з 21 листопада 2017 року по 30 вересня 2019 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частина третя статті 23 Загальної декларації прав людини, пункт 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частина третя статті 46 Конституції України встановлюють, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За визначенням, що міститься у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Як вказано вище, відповідач наполягає на неможливості зарахування в загальний трудовий стаж позивача періодів роботи на території Російської Федерації, у зв`язку із припиненням з 01 січня 2023 року останньою участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

В той же час, за приписами частини четвертої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода), яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди встановлює, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзаців другого та третього статті 6 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (далі - Постанова № 1328) прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

В той же час, частина друга статті 13 Угоди передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Так, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зважаючи на вказані норми, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач працював у Російській Федерації в той час, коли зазначені міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.

До того ж, керуючись підпунктом 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції.

Згідно пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже як вірно вказує суд першої інстанції, обв`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року в силу приписів Порядку № 22-1 покладений саме на орган, що призначає пенсію, у спірному випадку на відповідача. Нездійснення відповідачем такого обов`язку при призначенні пенсії не є правовою підставою для неврахування, як стажу роботи позивача за спірні періоди до страхового стажу, так і заробітної плати (доходу) за періоди такого стажу.

Так, у постановах від 21 лютого 2020 у справі № 291/99/17, від 12 квітня 2021 року у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17 Верховний Суд виклав наступний правовий висновок: "…перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії…".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження як пенсійному органу так і до суду надавав копії страхового полісу 000152 (а. с. 11), страхове свідоцтво обов`язкового пенсійного страхування 175-808-073 96 (а. с. 12), свідоцтво про взяття на облік в податковому органі (а. с. 13), трудової книжки НОМЕР_3 (а. с. 18-20), вкладишу в трудові книжку НОМЕР_4 (а. с. 21-22), трудових договорів (а. с. 23-43, 46-50), довідки про доходи (а. с. 44-45, 51-61), що свідчить про достатність доказів для зарахування періодів роботи з 05 по 25 жовтня 2011 року, з 21 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року по 31 січня 2015 року, з 02 лютого 2015 року по 31 травня 2017 року, з 21 листопада 2017 року по 30 вересня 2019 року до стажу позивача. Натомість, зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що відповідач надав належну оцінку всім наданим позивачем документам.

Отже оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 21 травня 2024 № 43 підлягає скасуванню, як необґрунтоване та прийняте з порушенням норм чинного законодавства.

Зважаючи на те, що страховий стаж позивача підтверджений належно оформленими записами у трудовій книжці та додатково поданими документами, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зважаючи на те, що сторони у справі не оскаржують рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки даній частині оскаржуваного рішення.

Також, колегія суддів звернула увагу, що резолютивна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції містить описку, втім така в силу приписів статті 317 КАС України, не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а може бути усунута останнім на виконання статті 253 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

Є.О. Сорочко