Справа № 240/30767/23
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/30767/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане грошове майно;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 318 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 10.12.2022 по 23.10.2023 включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні, та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно за весь час затримки виплати за період з 09.12.2022 по день фактичної виплати 24.10.2023.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач несвоєчасно, а саме 24.10.2023, виплатив позивачеві грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 21 956,09 грн, яке не було виплачено при звільненні зі служби 09.12.2022. При цьому відповідач не виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів, чим порушив вимоги ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив, у якому просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема акцентував, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби мають право на грошову компенсацію вартості за неотримане грошове майно, таку компенсацію позивачеві виплачено 24.10.2023. Проте компенсація за речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовців. Також позивачем заявлено позовні вимоги, що значно перевищують 6-місячний термін, визначений ст. 117 КЗпП. Також просив врахувати при прийнятті рішення судом правові висновки Верховного Суду стосовно зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Крім того, представник відповідача у цьому ж відзиві просив зупинити провадження у справі до набуття законної сили рішеннями Житомирського окружного адміністративного суду №240/27378/23, №240/27382/23, 240/27386/ 23 за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення після його виключення із складу в/ч НОМЕР_1 .

Суд не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справ №240/27378/23, №240/27382/23, 240/27386/23, оскільки в них різні предмети судового розгляду, прямо не пов`язані між собою, а тому залишає без задоволення вимогу відповідача про зупинення провадження у справі.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 та 09.12.2022 був виключений із списків особового складу як звільнений з військової служби. У день звільнення йому не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 21956,09 грн, яку виплачено лише 24.10.2023. При цьому відповідачем не було виплачено середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення строків проведення розрахунків при звільненні військовослужбовців, а також наслідків такого порушення.

Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі, відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

Статтею 47 КЗпП України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, але не більш як за шість місяців.

Установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №347 від 09.12.2022 головного сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, звільненого з військової служби у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05 грудня 2022 року №270-РС за підпунктом «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно цього наказу, підлягає виплаті грошова компенсація замість речового майна у розмірі 22 290,45 грн.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено 24.10.2023 згідно з випискою банку.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Водночас, законодавець розмежовує поняття «наказ про звільнення з військової служби» та «наказ про виключення зі списків особового складу» та зазначає, що період між виданням цих наказів необхідний для своєчасної здачі посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби.

Слід акцентувати, що наказ про звільнення ОСОБА_1 датований 05.12.2022 за №270-РС, а наказ про виключення зі списків особового складу 09.12.2022.

Тобто, саме 09.12.2022, а не 24.10.2023 з позивачем мав бути проведений остаточний розрахунок.

Відповідно до довідки-розрахунку від 11.11.2023 №133/9394 середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці служби перед звільненням становить 664,46 грн.

Період шість місяців на день розрахунку складає 183 календарні дні (з 25.04.2023 по 24.10.2023 включно), у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, оскільки належить стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача за 183 календарні дні, а не 318 днів, як просить позивач.

Розмір середнього заробітку позивача за 183 календарні дні становить 121 596,18 грн.

Також суд звертає увагу, що у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.12.2024 у справі №440/6856/22, вказано, що із прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.

У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, є не можливим.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період після 19.07.2022 не може бути зменшений з огляду на його неспівмірність із недоплаченою сумою та підлягає стягненню у повному розмірі, проте не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за затримку повного розрахунку обчислений шляхом множення середньоденного розміру його грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати грошового забезпечення.

Отже, підсумовуючи вищевикладені висновки, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2023 по 24.10.2023 включно, у межах шестимісячного строку, в сумі 121 596,18 грн.

Оскільки судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, та застосовано шестимісячний строк нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не було доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірність не проведення виплати середнього заробітку, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI за подання позову до адміністративного суду, а тому з урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про їх розподіл суд не вирішує.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 121 596,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

07.04.25