Справа № 380/8100/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/8100/24 пров. № А/857/3040/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Глушка І.В.

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (ухвалене суддею Лунь З.І., в м. Львові, в письмовому провадженні) у справі № 380/8100/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - відповідач), в якому просив визнати незаконним простій, головного інспектора Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, встановлений наказом №84-К від 29.02.2024 Голови ДІАМ України «Про встановлення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області»; поновити його на займаній посаді; зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України виплатити різницю в заробітній платі за весь час простою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» в частині встановлення простою ОСОБА_1 . Зобов`язано Державну інспекцію архітектури та містобудування України нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм за період з 01.03.2024 до 07.04.2024. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповного з`ясування обставин справи та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зазначає, що указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Тобто, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права про працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» ДІАМ позбавлена можливості здійснювати планові заходи державного нагляду (контролю), а позапланові здійснюються лише за наявності умов, визначених у пункті 2 цієї постанови. Таким чином на працівників Управління ДІАМ у Львівській області суттєво зменшилось навантаження щодо виконання посадових обов`язків. Зазначає, що не існує жодних зазначених позивачем порушень вимог чинного законодавства під час оголошення простою, адже були вказані об`єктивні причини для оголошення простою (введення воєнного стану на території України, припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану; було встановлено виплати на час простою у розмірі 2/3 від посадового окладу; ОСОБА_1 був ознайомлений із рішенням про простій. Враховуючи, що здійснення державного архітектурно-будівельного контролю є одним із основних завдань ДІАМ, тому зазначені вище обставини є об`єктивними для встановлення простою. Просить скасувати рішення суду в частині визнання протиправним та скасування наказу Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» в частині встановлення простою ОСОБА_1 та зобов`язання Державну інспекцію архітектури та містобудування України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм за період з 01.03.2024 до 07.04.2024. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що наказом Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану із 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), та припиненням проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», керуючись статтями 34, 113 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про оплату праці», Положенням про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року №1340, встановлено, зокрема, ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, простій з 01.03.2024.

Встановлений означеним наказом простій для, зокрема, позивача, є таким, що виник не з його вини. На час простою позивача звільнено від обов`язку бути присутніми на робочому місті. Департаменту фінансів наказано, до припинення встановленого простою, здійснювати оплату працівникам у розмірі двох третин посадового окладу в межах фонду оплати праці.

Позивач, вважаючи зазначений наказ в частині оголошення позивачу простою протиправним, звернувся до суду з позовом про скасування такого наказу, поновлення позивача на роботі на посаді та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу різницю в заробітній платі за весь період простою.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не надав доказів на підтвердження необхідності обмежити конституційне право позивача на працю з метою забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». В оскаржуваному наказі не зазначено про виробничу ситуацію, яка зумовила небезпеку для життя чи здоров`я позивача або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища. Введення в Україні воєнного стану не є обставиною, достатньою для оголошення простою в роботі працівника, зокрема, позивача, якщо державний орган, де працює позивач, не зупиняв своєї роботи, які і не зупиняли роботи його підрозділи. Зазначає, що здійснювати позапланові заходи державного нагляду (контролю) ДІАМ уповноважений у передбачених Постановою № 303 випадках, а відтак відсутні підстави для висновку, що ДІАМ з огляду на приписи постанови №303 припинив свою роботу, як і Перший відділ Управління ДІАМ у Львівській області, у якому займає посаду позивач. Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на займаній посаді, то суд зазначив, що з матеріалів справи видно, що з 08.04.2024 позивача допущено до виконання посадових обов`язків. Таким чином, у цій частині у позові відмовив.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що роботодавець самостійно визначає необхідність та час залучення працівника до роботи, обсяг роботи та в передбачений трудовим договором строк погоджує з працівником режим роботи та тривалість робочого часу, необхідного для виконання відповідної роботи. При цьому повинні дотримуватися вимоги законодавства щодо тривалості робочого часу та часу відпочинку.

Відповідно до положень ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.

Іншими словами, простоєм вважається вимушене призупинення роботи. При цьому, оплата праці за час простою залежать від того з чиєї вини він виник.

Щодо правомірності винесення відповідачем наказу №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» в частині встановлення простою ОСОБА_1 , то суд виходить з наступного.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який згідно з відповідними указами Президента України продовжено до сьогоднішнього дня.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Колегія суддів зазначає, що у спірному наказі Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» відсутнє посилання на відповідні положення частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», що виключає можливість у спірних правовідносинах обмежувати конституційне право на працю.

В той час, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження необхідності обмежити конституційне право позивача на працю з метою забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Крім того, оскаржуваному наказі про оголошення простою у роботі позивачу не зазначено обставини, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання позивачем роботи саме через введення воєнного стану на території України, а також не наведено доказів таких обставин.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що в оскаржуваному наказі не зазначено про виробничу ситуацію, яка зумовила небезпеку для життя чи здоров`я позивача або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища.

Введення в Україні воєнного стану не є обставиною, достатньою для оголошення простою в роботі працівника, зокрема, позивача, якщо державний орган, де працює позивач, не зупиняв своєї роботи, які і не зупиняли роботи його підрозділи, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Таким чином обставин, які створюють загрозу життю та здоров`ю саме позивачу, які об`єктивно були б підставою для оголошення простою не існує, а відповідач, в умовах воєнного стану, діючи фактично на власний розсуд, встановив простій у роботі головного інспектора Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області.

Щодо покликання відповідача про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану, як це визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (далі - Постанова №303), то колегія суддів виходить з такого.

Пунктом 1 Постанови №303 постановлено припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Відповідно до пункту 2 Постанови № 303, за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

З аналізу даних норм вбачається, що все ж дозволяється здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), але лише на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що здійснювати позапланові заходи державного нагляду (контролю) ДІАМ уповноважений у передбачених Постановою № 303 випадках, а відтак відсутні підстави для висновку, що ДІАМ з огляду на приписи згаданої постанови припинив свою роботу, як і Перший відділ Управління ДІАМ у Львівській області, у якому займав посаду позивач. Простій не може оголошуватись вибірково стосовно того чи іншого працівника.

Відповідач, як суду першої, так і апеляційної інстанції, не надав доказів того, що простій був оголошений всім працівникам Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області. В той же час, позивачу простій був оголошений. Відповідач не приймав рішення про призупинення роботи державного органу та не приймав рішення про форми організації праці позивача.

Управління ДІАМ у Львівській області у період воєнного стану безперервно функціонує та зупинення роботи (що є однією із підстав для оголошення простою) не відбулось, доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №221 керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, надано право до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати праці, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

Отже, на момент видання наказу Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» на території Львівської області не велись воєнні (бойові дії) та така територія не перебувала в тимчасовій окупації. Прямої загрози життю та здоров`ю позивача, яка б була об`єктивною причиною встановлення простою у роботі керівника даного державного органу не існувало.

Разом з тим, суд зазначає, що у переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.10.2024 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року №75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309) Львівська область - відсутня.

Станом на сьогоднішній день, Львівська область не включена до вищезазначеного Переліку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що введення воєнного стану на території України, не можуть слугувати безумовною підставою оголошення простою у роботі керівника організації. Більше того, у випадку, коли робота державного органу не зупинена.

Судом встановлено, що з 08.04.2024 позивача допущено до виконання посадових обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а, відтак, такий підлягає скасуванню. Відтак, належним і достатнім способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм за період з 01.03.2024 до 07.04.2024.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 380/8100/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний