Справа № 140/11526/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11526/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі до 100 000,00 грн щомісячно за період з 14.07.2023 по 25.07.2023, з 25.07.2023 по 08.08.2023, з 17.01.2024 по 07.02.2024, з 22.03.2024 по 05 04.2023, з 14.05.2024 по 03.06.2024 та перебуванням у відпустці за станом здоров`я на підставі висновків ВЛК від 05.12.2022 № 293, від 18.01.2023 № 154, від 19.09.2024 № 626 після тяжкого поранення, що згідно Довідки від 04.01.2023 № 218/5/667А пов`язане із захистом Батьківщини;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі до 100 000,00 грн щомісячно за період з 14.07.2023 по 25.07.2023, з 25.07.2023 по 08.08.2023, з 17.01.2024 по 07.02.2024, з 22.03.2024 по 05 04.2023, з 14.05.2024 по 03.06.2024 та перебуванням у відпустці за станом здоров`я на підставі висновків ВЛК від 05.12.2022 № 293, від 18.01.2023 № 154, від 19.09.2024 № 626 після тяжкого поранення, що згідно Довідки від 04.01.2023 № 218/5/667А пов`язане із захистом Батьківщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що порушено право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 .03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.20222 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу по мобілізації до в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 31.10.2001.

Під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі І стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, унаслідок підриву на вибуховому пристрої в районі н.п. Лиман Перший, Дворічанського району, Харківської області, 25.11.2022 одержав мінно-вибухову травму, акуботравму, дотичне осколкове поранення м`яких тканин голови, потиличної ділянки, забій м`яких тканин стегон, гомілок. Даний факт підтверджується довідкою про обставини (поранення, контузії, каліцтва) від 04.01.2023 №218/5/667А та медичною карткою №100 від 25.11.2022 року.

У зв`язку з тим, що відповідачем не виплачувалась додаткова винагорода під час лікування та відпустки за станом здоров`я згідно рішень ВЛК після отриманого 25.11.2022 тяжкого поранення, адвокатом Проявою І.В. 09.08.2024 було направлено відповідачу адвокатський запит про юридично правові підстави не виплати мені вище вказаних видів грошового забезпечення.

17.09.2024 на адресу адвоката надійшла відповідь від відповідача на адвокатський запит згідно якої вбачається, що по випискам №14896 (період з 26.11.2022 по 29.11.2022), №27076 (період з 30.11.2022 року по 05.12.2022 рік), №1154 (період з 30.11.2022 року по 05.11.2022 рік) та довідки ВЛК від 20.02.2023 №501 буде здійснено нарахування додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн на місяць (період з 22.02.2023 року по 22.03.2023 рік).

В той же час, за періоди лікування (з 14.07.2023 року по 25.07.2023 рік - КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради, Виписка № 3720, з 25.07.2023 року по 08.08.2023 рік - КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради, Виписка № 3918, з 17.01.2024 року по 07.02.2024 рік - КП «Володимирське ТМО», виписка № 663, з 22.03.2024 року по 05.04.2023 рік - КП «Володимирське ТМО», виписка № 3581, з 14.05.2024 року по 03.06.2024 рік - КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради, Виписка № 3081 та перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі висновків ВЛК від 05.12.2022 року № 293, від 18.01.2023 року № 154, від 19.09.2024 року № 626) відповідач вказав, що законних підстав здійснювати доплату додаткової винагороди з розрахунку 100 000 тис. грн на місяць немає у зв`язку з тим, що діагнози не відповідають довідці про обставини поранення, виданої В/Ч НОМЕР_1 від 04.01.2023 року № 218/5/667А.

При цьому, в довідках ВЛК від 18.01.2023 №154 та від 05.12.2022 року №293 тяжкість отриманого поранення зазначена як «Легка», що не відповідає п. 7 окремого доручення МОУ від 23.06.2022 року № 912/3/29 і тому також законних підстав нарахування та виплати додаткової винагороди у відповідача немає.

Вважаючи дії в/ч НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 р. № 168на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, згідно норм Постанови №168 для виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн необхідна наявність пов`язаності поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Так, судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні після отримання поранення середнього ступеня важкості з 14.07.2023 по 25.07.2023, з 25.07.2023 по 08.08.2023 у КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради, з 17.01.2024 по 07.02.2024, з 22.03.2024 по 05.04.2024 у КП «Володимирське ТМО», з 14.05.2024 по 03.06.2024 у КП «Луцька центральна районна лікарня» Підгайцівської сільської ради.

Вказана обставина не спростовується відповідачем.

Позивач отримав за липень 2023 року 21692,95 грн, за серпень 2023 року 21692,95 грн, за січень 2024 року 0,00 грн, за лютий 2024 року 0,00 грн, за березень - червень 2024 року 0,00 грн.

Таким чином, відповідачу необхідно здійснити виплату додаткової грошової винагороди за період з 14.07.2023 по 25.07.2023, з 25.07.2023 по 08.08.2023, з 17.01.2024 по 07.02.2024, з 22.03.2024 по 05 04.2023, з 14.05.2024 по 03.06.2024 та перебуванням у відпустці за станом здоров`я на підставі висновків ВЛК від 05.12.2022 № 293, від 18.01.2023 № 154, від 19.09.2024 № 626 після тяжкого поранення, що згідно Довідки від 04.01.2023 № 218/5/667А пов`язане із захистом Батьківщини.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі до 100 000,00 грн. щомісячно за період з 14.07.2023 по 25.07.2023, з 25.07.2023 по 08.08.2023, з 17.01.2024 по 07.02.2024, з 22.03.2024 по 05 04.2023, з 14.05.2024 по 03.06.2024 та перебуванням у відпустці за станом здоров`я на підставі висновків ВЛК від 05.12.2022 № 293, від 18.01.2023 № 154, від 19.09.2024 № 626 після тяжкого поранення, що згідно Довідки від 04.01.2023 № 218/5/667А пов`язане із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі до 100 000,00 грн щомісячно за період з 14.07.2023 по 25.07.2023, з 25.07.2023 по 08.08.2023, з 17.01.2024 по 07.02.2024, з 22.03.2024 по 05 04.2023, з 14.05.2024 по 03.06.2024 та перебуванням у відпустці за станом здоров`я на підставі висновків ВЛК від 05.12.2022 № 293, від 18.01.2023 № 154, від 19.09.2024 № 626 після тяжкого поранення, що згідно Довідки від 04.01.2023 № 218/5/667А пов`язане із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, від мови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ).

Суддя Ф.А. Волдінер