Справа № 380/23237/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/23237/23 пров. № А/857/21653/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Глушка І.В.

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року (ухвалене суддею Клименко О.М., м. Львові, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) у справі № 380/23237/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальності «АЛ-ТРАНС ТУР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛ-ТРАНС ТУР» (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ016598 від 06 вересня 2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене за неповно з`ясованих обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права. Зазначає, що позивач надав суду документи, які не були пред`явлені під час проведення перевірки, однак надання їх потім не спростовує факту встановлених порушень, оскільки обов`язок пред`являти документи під час проведення перевірки чітко встановлений Законом України «Про автомобільний транспорт». Оскільки ні Укртрансбезпеці, ні суду позивач не надав білетно-облікову документацію, а подано тільки книгу обліку розрахункових операцій (КОРО) 4г, що не є документом, що містить інформацію про продаж квитків, деталей перевезення (таких як маршрут руху, час відправлення, кількість білетів, вартість білету, ТЗ, яким виконується перевезення), а є документом для податкового контролю, тому вважає, що позивачем не спростовано самого факту порушення, тому у спірних правовідносинах позивачем порушено вимоги ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена абзацом 6 частиною 1 статті 60 цього Закону. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 11 липня 2023 року о 09 год. 50 хв. на автодорозі М05 Київ Одеса 210 км + 450 м. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 06 липня 2023 року № 012958 проведено перевірку транспортного засобу марки «SCANIA» номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію, серія та номер НОМЕР_2 ), що належить ТОВ «АЛ-ТРАНС ТУР», за результатами якої складено акт № АР031210 від 11 липня 2023 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

З акту вбачається, що під час перевірки виявлено порушення: здійснення міжнародних перевезень пасажирів за маршрутом Лечче Херсон без документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - виконання резидентами України міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, а саме білетно-облікової документації (відсутня). Зазначено, що водій з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

06 вересня 2023 року відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ016598, якою на ТОВ «АЛ-ТРАНС ТУР» накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 гривень.

Позивач, уважаючи вказану постанову відповідача протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ016598 від 06 вересня 2023 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що у Законі № 2344-ІІІ не розкрито зміст поняття «білетно-облікова документація», водночас на день проведення перевірки не існувало законодавчо затвердженої форми білетно-облікової документації, а також порядку її використання. Фактично, за наведених умов визначеною є лише назва документації, яку повинен був мати позивач, здійснюючи міжнародні перевезення пасажирів як резидент України - «білетно-облікова документація». Суть, форма, зміст та порядок ведення такої документації не було нормативно визначені. Наявність чи відсутність у позивача під час проведення перевірки книги обліку розрахункових операцій не впливає зміст спірних правовідносин, тобто ні підтверджує, ні спростовує факт порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регламентовано приписами Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно з статтею 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

В силу вимог пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Водночас, частиною 1 статті 53 Закону 2344-III визначено, що організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно з частиною 3 статті 53 Закону 2344-III при виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: -дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; -свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; - список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); - білетно-облікову документацію; - схему маршруту.

Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, передбачено штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція правопорушення, передбаченого абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону №2344, свідчить про необхідність встановлення факту ненадання водієм посадовій особі Укртрансбезпеки визначених статтею 53 вказаного Закону документів, а щодо спірних правовідносин білетно-облікової документації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в Законі № 2344-ІІІ не розкрито зміст поняття «білетно-облікова документація», водночас на день проведення перевірки не існувало законодавчо затвердженої форми білетно-облікової документації, а також порядку її використання.

Так, наказом Міністерства транспорту України від 31.05.2000 №297 (далі наказ №297) передбачався порядок реєстрації та ведення товарно-касової книги, яка оформлялась на кожну господарську одиницю та складалась з квитково-касових листів, виготовлених з надрукованими серією та номерами.

Натомість, у зв`язку з внесенням змін до законодавства наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503 наказ №279 визнано таким, що втратив чинність.

Таким чином, на час проведення відповідачем перевірки та прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача, на законодавчому рівні не існувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення.

Колегія суддів, вважає, що приписи частини другої статті 39 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №3492) є нечіткими, неузгодженими і непередбачуваними у застосуванні, адже допускають декілька варіантів юридично значимої поведінки суб`єктів правовідносин та множинне розуміння їх обов`язків, що є порушенням принципу правової визначеності.

У той же час, принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема, передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (рішення у справі «Вогт (Vogt v. Germany») від 02 вересня 1995р.).

Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Оскільки судом першої інстанцій було встановлено відсутність на законодавчому рівні затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення, положення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі № 802/1836/17-а.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу з приводу відсутності у водія автобусу квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування спірної постанови відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 380/23237/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний