Справа № 153/385/25
Суддя: Гаврилюк Т. В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Справа153/385/25

Провадження2-а/153/20/25-а

Ямпільський районний суд Вінницької області, який діє як адміністративний суд

у складі головуючого судді Гаврилюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області цивільну справу №153/385/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, який мотивований тим, що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 15.09.2008 Ямпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Кутьківка Двуречанського району Харківської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 . Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане 20 жовтня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , він є учасником бойових дій. Крім того, він був призваний на військову службу за призовом на особливий період та звільнений наказом НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону №681-ОС від 06 жовтня 2023 року з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 2 частини 4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» з 09.10.2023, що підтверджується також копією Витягу з Наказу №690-ОС від 09.10.2023. Після звільнення зі служби позивач став на облік в друге відділенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , йому була надана відстрочка від мобілізації, відповідно до п.13 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується Витягом з «Резерв+», який сформований 15.12.2024, де вказано, що відстрочка дійсна до 12 лютого 2025 року. В подальшому по завершенню строку вказаної відстрочки від мобілізації, ОСОБА_2 було продовжено таку відстрочку від 14.02.2025 по 09.05.2025 року, що також підтверджується копією довідки №2174 від 21.02.2025, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_5 в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п.13 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 утримує одного з батьків з інвалідністю І-ІІ групи на строк до 09.05.2025. 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 й складено на нього протокол про адміністративне правопорушення №65 від 12 лютого 2025 року за ч.3 ст.210-1 КУпАП. 12.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 йому було надано оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення №417 від 18 лютого 2025 року, про отримання якої ОСОБА_1 поставив свій підпис на звороті. Саме з вказаної дати йому стало відомо про наявність оскаржуваної постанови, з якою він мав змогу ознайомитись. З обставин справи, як зазначено в оскаржуваній постанові вказано, що 22.11.2024 поштовим зв`язком «Укрпошта», рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення на зареєстровану/задекларовану адресу була надіслана повістка №1354249, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно якої ОСОБА_1 мав обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 о 9.00 год. 08.12.2024 для уточнення даних. За даними довідки про причини повернення/досилання оформленої та підписаної працівником поштового зв`язку, повістка була повернута по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Отже, за приписами п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, який затверджений Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про виклик по повістці, проте у вказаний у повістці час, місце і дату не з`явився та про поважні причини не прибуття у термін визначений п.24 Порядком №560, а саме найкоротший строк не повідомив та в подальшому не прибув у визначений у повістці строк до ТЦК та СП, що не перевищує сім календарних дні, чим порушив вимоги п.21 Порядку №560. У зв`язку з прибуттям на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце зазначене в повістці 18.12.2024, за електронним зверненням №Е877277 ОСОБА_1 був поданий в розшук до поліції згідно ч.2 ст.26 Закону №3543-ХІІ. Позивач вказує, що вказана постанова (рішення) є незаконною, передчасною, та такою яка прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, є протиправною й підлягає скасуванню. Також при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем грубо було порушено норми чинного законодавства, зокрема основних завдань, які передбачені КУпАП. Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. При прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем було залишено по за увагою обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке передбачено п.1 ч.1 ст.247 КУпАП щодо відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Про те, чому вказане провадження підлягає закриттю, а в даному випадку оскаржувана постанова, скасуванню. Так за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 , працівник поштового зв`язку (листоноша) не прибувала та ніякі повістки, повідомлення, не залишала. З врахуванням того, що працівник поштового зв`язку прибував за місцем його проживання (реєстрації) і не заставши дома, повинен був діяти відповідно до чинного законодавства. Відповідно до пункту 82 постанови Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку», в якій зазначено, що "Рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку, інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Отже, працівник поштового зв`язку не проінформував ОСОБА_1 як адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або не вклала до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК". Все це в комплексі допущених порушень працівника поштового зв`язку, призвело до неналежного повідомлення позивача про наявність повістки. В позивача не виникало питань з`явитись до ТЦК та СП за умови належного його повідомлення так як відповідно до доданих до вказаної позовної заяви доказів, ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях є учасником бойових дій, крім того на час виклику по повісті на 18.12.2024, позивач мав відстрочку від мобілізації, що підтверджується зокрема і витягом «Резерв+» і на даний час дана відстрочка продовжена до 09.05.2025. Також позивач звертає увагу суду щодо самої оскаржуваної постанови, про не відповідність її вимогам ст.283 КУпАП, так як викладений текст в постанові є надуманим та нічим не може бути підтвердженим, оскільки ніхто ніяким чином не повідомляв позивача про час та місце розгляду щодо нього адміністративної справи про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Враховуючи викладене, позивач звертає увагу суду на те, що розгляд справи відбувся у його відсутність та за відсутності підтвердження про належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, що суперечить вимогам ст.278 КУпАП, чим порушено ОСОБА_1 право на захист. Отже, вище перелічені грубі порушення діючого законодавства свідчать про незаконність, необ`єктивність, упередженість працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 при складанні щодо позивача оскаржуваної постанови про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. Враховуючи вказані обставини, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати як незаконну та упереджену постанову про накладення стягнення №417 від 18 лютого 2025 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП й застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. й закрити справу на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.03.2025 поновлено пропущений з поважних причин встановлений законом процесуальний строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов до наступного висновку:

Із копії паспорта громадянина України виданого 15.09.2008 (а.с.7) судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в селі Кутьківка Двурічонського району Харківської області.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.10.2023 (а.с.8) судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Із копії витягу з наказ начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України №690-ОС від 09.10.2023 (а.с.9) судом встановлено, що виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення сержанта ОСОБА_1 та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Ямпіль).

Із копії довідки виданої ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 вих..№2174 від 14.02.2025 (а.с.10) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , видана довідка про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п.13 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 09.05.2025.

Із копії військово-облікового документу Резерв+ (а.с.11) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючий по АДРЕСА_1 , 10.10.2024 уточнив дані, вказаний документ дійсний до 07.02.2025, відстрочка до 07.02.2025.

Із копії постанови №417 по справі про адміністративне правопорушення від 18.02.2025 (а.с.12) судом встановлено, що 18.02.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_4 виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17000 грн., за те, що «22.11.2024 поштовим зв`язком «Укрпошта», рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, на зареєстровану/задекларовану адресу, яка значиться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 була надіслана повістка №1354249 сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно якої останній мав обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09:00 год 08.12.2024 для уточнення даних. За даними довідки про причини повернення/досилання оформленої та підписаної працівником поштового зв`язку повістка була повернута по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Отже, за приписами п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 ОСОБА_1 належним чином був оповіщений про виклик по повісті, проте у вказаний в повістці час, місце і дату не з`явився та про поважні причини неприбуття, у термін визначений п.24 Порядком №№560, а саме, у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ЦК та СП або в будь-який інший спосіб не повідомив, та в подальшому не прибув у строк зазначений в повістці до ІНФОРМАЦІЯ_9 , що не перевищує сім календарних днів, чим порушив вимоги п.21 Порядку №560. У зв`язку з неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці 18.12.2024 за електронним зверненням №5877277 ОСОБА_1 був поданий в розшук до органу Національної поліції. Згідно ч.2 ст.26 Закону №3543-ХІІ громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.. ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення №65 від 12.02.2025, що відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП не є перешкодою для розгляду адміністративних справ. Дослідивши адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 вважаю, що останній в особливий період, порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що виразилось в неприбутті, без поважних причин, за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, та не повідомлення про поважні причини неявки у встановлений загоном 3-х денний термін з подальшим прибуттям и строк, що не перевищує сім календарних днів, що є порушенням абз. 2 ч.1, ч.3 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ та п.24 Порядку №560, за що встановлена адміністративна відповідальність по ч.3 ст.210-1 КУпАП. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пояснив, що повістку не отримував, поштарка про повістку не повідомляла. Факт вчинення правопорушення підтверджується належними і допустимими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме, рапорт від 12.02.2025, повістка №1354249 сформована 22.11.2024, опис вкладення, конверт, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, довідка про причини повернення/досилання, інформація про розшук. Згідно п.п.2 п.41 Постанови №560, належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. Факт вчинення правопорушення виявлений 12.02.2025 коли ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 і оскільки останній не надав доказів поважності причин неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці №1354249, був складений протокол про адміністративне правопорушення. При призначенні адміністративного стягнення, враховую характер скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Обставин, згідно ст.ст.34 і 35 КУпАП, які обтяжують або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення не встановлено. Майновий стан: не працює, місячний заробіток не повідомив».

Дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку:

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У частині 3 ст.210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

У відповідності до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявність події і складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до примітки до ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Таким чином, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст.210-1 КУпАП не застосовуються за відсутності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

У ч.5 ст.5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України «Про публічні електронні реєстри», «Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

Разом з тим, відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були уточнені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.

У постанові про притягнення ОСОБА_1 вказано, що він не з`явився 08.12.2024 об 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних.

З огляду на вказане, обов`язок з приводу уточнення даних, який визначений ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач ОСОБА_1 не порушив.

Крім того, в порушення вимог ст.283 КУпАП, в резолютивній частині оскаржуваної постанови не міститься інформації про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, а лише зазначено рішення про накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п.2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням зазначеним у ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В цьому суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Оцінюючи встановлені у ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині скасування постанови є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вимоги ч.3 ст.286 КАС України суд має підстави для скасування постанови в частині накладення на позивача адміністративного штрафу у сумі 17000 гривень.

Із врахуванням даних про позивача, який є учасником бойових дій, був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, і був звільнений згідно наказу з 09 жовтня 2023 року у запас, має на даний час, а також мав на час вчинення правопорушення відстрочку, тому суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, оскільки вказане правопорушення не потягло за собою будь-яких тяжких наслідків та не заподіяло значної шкоди державним інтересам або суспільним інтересам, а також для досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та зважаючи на мету адміністративного стягнення, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого, обмежившись відносно нього усним зауваженням, а провадження по справі закрити. Тобто, суд приходить до висновку, до частково задоволення заявлених позовних вимог, а саме зміни постанови у частині накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу. В іншій частині заявлених вимог суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.9, 210-1, 247, 251, 280 КУпАП, ст.2, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову №417 від 18.02.2024 винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП змінити у частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за малозначністю на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись відносно нього усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП - закрити.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Т. В. Гаврилюк