Справа № 400/10366/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 р. № 400/10366/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів1. Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54005, 2. Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001,
провизнання протиправним та скасування рішення від 27.03.2024 року № 522 в частині; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Миколаївської міської ради (далі відповідач 1), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 27.03.2024 року № 522 виконавчого комітету Миколаївської міської ради в частині відмови у взятті на квартирний облік ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняти рішення про взятгя ОСОБА_1 на квартирний облік шляхом прийняття рішення з правом першочергового одержання житла за пільгою учасника бойових дій.

Ухвалою від 06.11.2024 року суд відкрив провадження у спарві та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторігн у судове засідання.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.07.2024 року позивачу, який має статус учасника бойових дій, Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради відповідно до витягу з рішення Миколаївської міської ради від 27.03.2024 року №522 було відмовлено у зарахуванні в позачергову чергу на квартирний облік за раніше поданою заявою. Позивач вважає, що він належить до осіб, які мають право на поліпшення житлових умов, з огляду на що прийняте відповідачем рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таким рішенням порушено його конституційне право на поліпшення житлових умов.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому позов заперечив повністю та зазначив, що з огляду на те, що ОСОБА_1 зареєстрований в нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 , а за вказаною заявником фактичною адресою проживання АДРЕСА_3 , згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.02.2024 року № 367886864, знаходиться будинок житловою площею 42,3 кв.м. (в будинку по АДРЕСА_3 , зареєстровані 2 особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), то у заявника наявна на праві користування житлова площа, параметри якої вище за мінімальні норми забезпечення житлом по місту Миколаєву (потребуючими в поліпшенні житлових умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею не більше 7 кв.м на одну людину). В пакеті документів наданих ОСОБА_1 , документ, який би підтверджував, що він користується меншою житловою площею за вказану норму - відсутній. Таким чином, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2024 року № 522 у зв`язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 було надано обґрунтовану відмову у взятті на квартирний облік, складом сім`ї 1 особа.

Ухвалою від 07.01.2025 року суд залучив якості відповідача Виконавчий комітет Миколаївської міської ради (далі також відповідач 2). Розгляд справи розпочато спочатку та ухвалено проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 відповідно до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 076698 має ступень втрати працездатності 20%, причина втрати працездатності захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 08.02.2024 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно з Інформації про зареєстроване/задеклароване місце проживання/зняття із зареєстрованого місця проживання від 27.02.2024 року № 1466/ІРТГ, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Актом ТОВ «Перша Миколаївстка Управляюча компанія» від 01.05.2024 рокузафіксовано, що за адресою: АДРЕСА_2 житлових приміщені не існує, так як в даному приміщені знаходиться податкова інспекція.

Відповідно до листа КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.04.2024 року № 2-3065, ОСОБА_1 власником нерухомого майна не зареєстровано.

28.02.2024 року позивач звернувся із заявою на ім`я міського голови м. Миколаєва про взяття його на квартирний облік для отримання житла у зв`язку з відсутністю житла. Щодо наявності пільги повідомив, що є учасником бойових дій, та надав відповідні підтверджуючі документи.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2024 року № 522 ОСОБА_1 було відмовлено у взятті на квартирний облік, складом сім`ї 1 особа у звязку з тим, що ОСОБА_1 зареєстрований в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , а за вказаною заявником фактичною адресою проживання АДРЕСА_3 , згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.02.2024 року № 367886864, знаходиться будинок житловою площею 42,3 кв.м. (в будинку по АДРЕСА_3 зареєстровані 2 особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), а отже у заявника наявна на праві користування житлова площа, параметри якої вище за мінімальні норми забезпечення житлом по місту Миколаєву (потребуючими в поліпшенні житлових умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею не більше 7 кв.м. на одну людину). В пакеті документів, наданих ОСОБА_1 , документ, який би підтверджував, що він користується меншою житловою площею за вказану норму відсутній.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (с. 1 Закону № 2011).

Згідно із ст. 1-2 Закону № 2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону № 2011).

Частиною 1 ст. 12 Закону № 2011 визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011).

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є особою, яка має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Як передбачено ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно із ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України (ч. 1 ст. 38 ЖК України).

Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті (абз. 1 ч. 1 ст. 39 ЖК України).

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюється Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470 (далі Правила №470).

Пунктом 8 Правил № 470 визначено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік (v5150400-81) у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання.

Згідно із п. 12 Правил № 470 у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів ведення квартирного обліку покладається на відділи по обліку і розподілу жилої площі, а там, де таких відділів нема, на службових осіб, призначених рішенням виконавчого комітету. На підприємствах, в установах, організаціях облік ведеться житлово-побутовими (житлово-комунальними) відділами, а в разі їх відсутності - працівниками, призначеними адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації за погодженням з профспілковим комітетом.

Відповідно до п. 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають не менше 5 роківза договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);

8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених абзацами першим та четвертим пункту 1 статті 10, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених у статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (Закон № 3551).

З огляду на наведені вище норми матеріального закону, суд доходить висновку, що позивач, який є учасником бойових дій, має право на забезпечення житлом.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу відповідача на те, що фактичне проживання за адресою АДРЕСА_3 жодним чином не свідчить про те, що позивач не відноситься до категорії осіб, які потребуючими поліпшення житлових умов. Пункт 8 Порядку № 470 визначає лише місце перебування осіб відповідних пільгових категорій на квартирному обліку, однак не підстави для зарахування таких осіб на квартирний облік чи відмови в такому зарахуванні.

Отже позивач правомірно звернувся до виконавчого комітету Миколаївської міської ради із заявою про зарахування його на квартирний облік.

Відповідно до п. 18 Правил № 470 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач до заяви надав відповідачу всі необхідні документи, які належним чином підтверджували право позивача на забезпечення житлом. Однак такі документи відповідачем враховані не було та безпідставно відмовлено у зарахуванні позивача на квартирний облік.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2024 року № 522 «Про розгляд звернень громадян, клопотань служб у справах дітей адмінінстрацій Центрального, Інгульсткого та Заводського районів Миколаївської міської ради щодо взяття на квартирний облік, внесення змін та доповнень до облікових справ, зняття з квартирного обліку, відмови у взятті на облік, внесення змін до рішення виконкому міськовї ради від 27.10.2021 № 1061» в частині пункту 7, яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні на квартирний облік при виконавчому комітету Миколаївської міської ради, не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, прийняте без урахування всіх обставин у справі, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо способу захисту порушеного житлового права, суд враховує, що за змістом позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про взяття його на квартирний облік.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до п. 20 Правил № 470 громадяни беруться на квартирний облік: за місцем проживання рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільськоїРади народних депутатів; за місцем роботи спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Рішення щодо взяття на квартирний облік повинно бути винесене у місячний строк з дня подання громадянином необхідних документів. Якщо на розгляд виконавчого комітету місцевої Ради або адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету буде внесено пропозицію про відмову у взятті на облік, на засідання вказаних органів запрошується заявник.

Згідно з п. 21 Правил № 470 у рішенні виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або у спільному рішенні адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету, які розглядали заяви громадян, вказуються дата взяття на облік, склад сім`ї, підстава для взяття на облік, вид черговості надання жилих приміщень (загальна черга, в першу чергу), а при відмові у взятті на облік підстава відмови.

Рішення про взяття громадян на квартирний облік за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Про прийняте рішення виконавчий комітет місцевої Ради, адміністрація підприємства, установи, організації направляють заявникові письмову відповідь з повідомленням відповідно дати взяття на облік, виду і номера черги або підстави відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до п. 22 Правил № 470 громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради.

При одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви з необхідними документами. Якщо в один день подали заяви кілька осіб, їх черговість на одержання жилих приміщень визначається при прийнятті рішення з урахуванням житлових умов, стану здоров`я, трудової та громадської діяльності.

Як встановлено судом, отримавши заяву позивача з підтверджуючими документами, спірне рішення виконавчим комітетом миколаївської міської ради було прийняте лише 27.03.2024 року, тобто з порушенням строку, встановленого пунктами 20, 21 Порядку № 470. Також позивач не був запрошений ні на засідання громадської комісії з житлових питань, ні на засідання виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Наведені обставини свідчать на користь висновку, що в спірній ситуації відповідач порушив встановлену процедуру та строк розгляду поданих позивачем документів, отже відповідач діяв несвоєчасно, порушивши встановлений в ст. 2 КАС України критерій прийняття рішення протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судом встановлено, що саме відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо розгляду заяви позивача та прийняття відповідного рішення щодо взяття на квартирний облік, а тому суд не може підміняти державний орган, уповноважений на здійснення відповідних дій щодо щодо взяття на квартирний облік.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають до часткового задоволення, шляхом зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву позивача від 28.02.2024 року зарахування на квартирний облік, з урахуванням висновків суду.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Зважаючи на всі встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ) та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 7 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2024 року № 522 «Про розгляд звернень громадян, клопотань служб у справах дітей адмінінстрацій Центрального, Інгульсткого та Заводського районів Миколаївської міської ради щодо взяття на квартирний облік, внесення змін та доповнень до облікових справ, зняття з квартирного обліку, відмови у взятті на облік, внесення змін до рішення виконкому міськовї ради від 27.10.2021 № 1061» в частині відмови ОСОБА_1 у взятті на квартирний облік.

3. Зобов`язати Виконавчого комітету Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 року про взяття на квартирний облік, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.04.2025 року.

Суддя О.В. Малих