Справа № 143/187/25
Суддя: Тітова Т. Л.
Дата ухвалення: 2025-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 143/187/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2025 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Тітової Т. Л.,

за участю секретаря Затоковенко Т. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

установив:

24.02.2025 ОСОБА_1 звернувся із вказаним вище адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просив скасувати постанову серії ББА № 263091 від 02.01.2025 в справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн та відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі закрити за відсутності події складу адміністративного правопорушення.

Позов мотивовано тим, що 02.01.2025 поліцейським РПП СПД № 2 ВП № 4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Неспірним В. В. винесено постанову серії ББА № 263091 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 02.01.2025 о 13 год. 10 хв. в с. Саражинці по вул. Зеленій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 3110, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки.

Позивач зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП є незаконною та необґрунтованою. Вважає дії інспектора, які полягали у розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови, неправомірними.

Висловлюючи свою незгоду з вказаною вище постановою позивач аргументує це відсутністю фактичного вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Стверджує, що вказане вище правопорушення було надуманим поліцейськими як привід для зупинки його транспортного засобу та подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП. Оскілки під час зупинки його транспортного засобу поліцією не було пред`явлено звинувачень позивачу у керуванні без використання паса безпеки. Більше того, у присутності позивача не було винесено постанову серії ББА № 263091 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Позивач дізнався про оскаржувану постанову 24.02.2025 коли він особисто отримав її копію у Погребищенському відділі державної виконавчої служби.

Також позивач зазначив, що лише сама по собі вказана постанова серії ББА № 263091 від 02.01.2025 не може свідчити про його винуватість, так як поліцейським жодних доказів, передбачених ч. 1 ст. 251 КУпАП, до постанови не додано.

На підставі викладених обставин та відповідно до положень ч. 2 ст. 122, статей 247, 251, 255, 256, 258, 276, 287-289, 293 КУпАП, статей 6, 17, 18, 19, 70, 71, 104, 158-163, 167 КАС України, позивач просить:

- поновити строк на оскарження постанови серії ББА № 263091 від 02.01.2025 в справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн 00 коп.;

- скасувати постанову серії ББА № 263091 від 02.01.2025 в справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП про накладення адміністративного стягнення на нього у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.;

- відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді від 25.02.2025 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 15, 16).

03.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача ГУНП Вінницькій області Орленка В. В до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить залишити постанову серії ББА № 263091 від 02.01.2025 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП у Вінницькій області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення без задоволення.

В обґрунтування заперечення проти позову представник відповідача посилається на те, що стягнення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, було накладено поліцейським під час виконання службових обов`язків в межах повноважень, у відповідності до вимог чинного законодавства України, та належним чином зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення.

Зауважує, що доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення.

Представник відповідача зазначає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП у повному обсязі, при цьому положення вказаної норми не встановлюють обов`язку зазначення доказів у постанові у справі про адміністративне правопорушення, а також їх долучення до примірника, який вручається особі, щодо якої розглянуто справу, а також зобов`язують лише зазначення опису встановлених обставин та нормативного акта, що передбачає відповідальність (а. с. 19-26).

Водночас 03.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» представник відповідача скерував клопотання про долучення доказів, в якому просить приєднати до матеріалів справи докази в електронній формі один відеофайл із портативного відео реєстратора поліцейського (а. с. 27-31).

Позивач в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Царківський О. Ю. 03.04.2025 до суду подав заяву, в якій просить судовий розгляд провести без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити (а. с. 47).

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Однак, 04.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» юрисконсульт відділу правового забезпечення ГУНП у Вінницькій області Орленко В. В. надіслав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника відповідача (а. с. 32-35).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

В матеріалах справи міститься клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Клопотання обґрунтовано тим, що оскаржувану постанову він отримав лише 18.02.2025 в Погребищенському відділі державної виконавчої служби при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 77048780, а тому вважає, що строк на оскарження постанови пропущений з поважних причин.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до реалізації своїх прав та виконання обов`язків.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, законом встановлено десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення з дня ухвалення відповідного рішення та протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови) щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.

Оскільки, предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, тобто рішення (постанова) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то застосуванню підлягає десятиденний строк звернення до суду з позовом з дня вручення відповідного рішення (постанови).

Згідно з абзацом 3 п. 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

За п. 6 розділу ІV цієї Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або після повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржувану постанову винесено 02.01.2025. У ній зазначено, що ОСОБА_1 від отримання копії постанови відмовився, йому копію постанови було надіслано рекомендованим листом 03.01.2025 за вих. № 2674 (а. с. 4).

Водночас, у матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника Погребищенського відділу державної виконавчої служби Маркітана І. М. від 12.02.2025, згідно з якою позивач копії матеріалів ВП № 77048780 отримав особисто 18.02.2025 (а. с. 10).

Отже, суд визнає за достовірне твердження позивача про те, що про винесення постанови від 02.01.2025 серії ББА № 263091 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, від дізнався 18.02.2025. Вказаний факт відповідачем не спростовано та не надано доказів про направлення позивачу ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримання її позивачем раніше, аніж 18.02.2025 (а.с. 19-26).

ОСОБА_1 позов про скасування постанови направив до суду 24.02.2025, тобто в межах встановленого чинним законодавством строку для оскарження даного виду рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже відсутні підстави для поновлення позивачеві строку звернення до суду із цим позовом.

Також судом встановлено, що 02.01.2025 поліцейським з РПП СПД № 1 ВП № 4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Неспірним В. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА № 263091, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.

Згідно із цією постановою 02.01.2025 о 12 год. 10 хв. в с. Саражинці по вул. Зеленій водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 3110, д.н.з. НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем особистої безпеки, чим порушив п. 2.3 Правил дорожнього руху України. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП (а. с. 4).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини першої цієї визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України № 3353 від 30 червня 1993 року «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Порядок дорожнього руху на території України, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями).

Так, відповідно до п. 2.3 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно із ч. 5 ст. 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно із п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі статтями 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена також ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (ст. 248 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 (зі змінами та доповненнями) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, і передбачених частинами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 10, 11 ст. 121.

Суд наголошує, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, є водій, який керує транспортним засобом на відповідній правовій підставі.

Суд зазначає, що обов`язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення, в свою чергу, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак, винесена стосовно позивача постанова не в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зазначений порядок оскарження адміністративного стягнення.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно п. 9 розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа піддягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді, справи. Досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно за ч. 5 ст. 121 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Однак доказів того, що поліцейський відповідно до вимог статей 268-285 КУпАП в присутності позивача розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, роз`яснивши його права та дослідивши докази, представником відповідача не надано.

Крім того, з наданого відповідачем відеозапису, який здійснений портативним відеореєстратором поліцейського, вбачається, що поліцейським 02.01.2025 в період часу з 13 год. 18 хв. до 13 год. 59 хв. справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, відносно ОСОБА_1 в його присутності не розглядалась. Лише в кінці відео працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено постанову про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Також на відео не зафіксовано факт роз`яснення уповноваженою особою ОСОБА_1 його прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є порушенням права на захист останнього. Таким чином, діями, а точніше бездіяльністю працівників поліції було допущено грубе порушення прав людини.

Зазначені порушення є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, наведені вище обставини, не дають можливості, скасувавши постанову, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Встановивши обставини справи, оцінивши належність та допустимість доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 605 грн 60 коп., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 24.02.2025.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат, пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду, підлягає стягненню в сумі 302 грн 80 коп., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 20, 77, 122, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 263091 від 02.01.2025, винесену поліцейським РПП СПД № 1 ВП № 4 Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області Неспірним Віктором Васильовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 надіслати на новий розгляд до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 302 (триста дві) грн 80 коп.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , адреса місця знаходження: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, Вінницька область, 21050.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя