Справа № 460/4251/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2025 року м. Рівне №460/4251/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2) про:

визнання протиправним рішення відповідача-1 від 22.03.2024 № 59 про відмову у призначенні пенсії позивачу у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 15.03.2024.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в березні 2024 року він звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку за принципом екстериторіальності було скеровано до відповідача-1 для розгляду по суті. Відповідач-1 рішенням від 22.03.2024 № 59 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з ненаданням документів достатніх для підтвердження факту проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного періоду стверджується наявністю у нього посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4) та довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09. Позивач звертає увагу на те, що названа довідка органу місцевого самоврядування не містить інформації про його місце проживання за період до 19.10.1989. З даного приводу позивач зазначає, що у період з 01.09.1984 по 26.07.1987 хоч він і навчався у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 (Брестська область, Республіка Білорусь), однак у цей же період постійно проживав у місті Сарни Рівненської області під час вихідних та святкових днів, днів літніх та зимових канікул, періодів лікування та проходження медичних оглядів. Також позивач вказує, що з 27.07.1987 був прийнятий на роботу до прядильного цеху Пінського виробничого прядильно-трикотажного об`єднання імені 60-річчя Великого Жовтня (Брестська область, Республіка Білорусь). Проте, з 30.12.1987 позивачу була надана відпустка по вагітності і з цього часу він проживав у батьків до 19.10.1989 (до початку періоду, за який відомості про місце проживання підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування). Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача в місті Сарни Рівненської області народилася донька. При цьому, записами в медичній картці доньки позивача стверджується, що до народження дитини та після у період по 1990 рік позивач спостерігався в медичних закладах міста Сарни Рівненської області. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.

15.05.2024 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач не набув права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, відповідач-2 вказує, що надана позивачем довідка органу місцевого самоврядування не підтверджує факт його проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років. При цьому, відповідач-2 наголошує, що наявність у особи лише посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, оскільки в силу вимог чинного законодавства така особа зобов`язана підтвердити відповідний період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення довідкою органу місцевого самоврядування. Також, відповідач-2 звертає увагу на те, що позивач у період з 01.09.1984 по 26.07.1987 навчався у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 (Брестська область, Республіка Білорусь), а з 27.07.1987 по 10.05.1989 - працював у прядильному цеху Пінського виробничого прядильно-трикотажного об`єднання імені 60-річчя Великого Жовтня (Брестська область, Республіка Білорусь), що, на переконання відповідача-2, заперечує факт постійно проживання (роботи) позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом вказаних періодів. З огляду на вказане, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

05.06.2024 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 також заперечує щодо задоволення позовних вимог з підстав відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зокрема, відповідач-1 звертає увагу на те, що представленими позивачем документами підтверджується строк його проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 - 03 роки 04 місяці 04 дні. При цьому, відповідач-1 також звертає увагу на те, що долученими до заяви позивача документами не підтверджено, що факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986, у зв`язку з чим початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки відносно позивача не застосовується. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 26.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

27.06.2024 позивач подав до суду заяву про заміну неналежної сторони у справі.

Ухвалою суду від 04.07.2024 заяву позивача про заміну неналежної сторони у справі повернуто заявнику без розгляду.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 12.10.1999.

15.03.2024 (в межах одного місяця до досягнення віку 55 років) позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про переведення на пенсію за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про переведення на інший вид пенсії від 15.03.2024 направлено для розгляду до відповідача-1.

22.03.2024 відповідачем-1 прийнято рішення № 59, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів пенсійним органом встановлено, що період його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 03 роки 04 місяці 04 дні, замість законодавчо визначеного строку не менше чотирьох років. Відтак, право на зниження пенсійного віку позивач не набув.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача-1 та вважаючи його протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, пункт 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII містить примітку, згідно з якою початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом чотирьох років до 01.01.1993.

Водночас, початкова величина зменшення пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.19686) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на максимальну величину без застосування початкової величини (передбаченої приміткою до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII) висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).

Водночас, суд відхиляє як безпідставне та таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, твердження позивача про наявність у нього права на зниження загального пенсійного віку на 5 років у зв`язку з наявністю у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (особи, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, надають таке посвідчення за наявності) та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.

З аналізу змісту пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII слідує, що визначення загального показника (кількості років) зниження пенсійного віку залежить від двох обставин, а саме: 1) факту проживання (роботи) у відповідній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання (роботи) в цей період); 2) загальної кількості повних років проживання (роботи) у відповідній зоні.

Наприклад, якщо до особи не застосовується початкова величина зниження пенсійного віку, то проживання особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом чотирьох років свідчить про набуття нею права на зниження пенсійного віку на 1 рік (4 роки / 3 роки ? 1 рік).

Так, 12.10.1999 позивачу було видане посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю. При цьому, бланк такого посвідчення містить застереження: "Затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 р. № 44".

На момент отримання позивачем вказаного посвідчення порядок їх видачі був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 "Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок № 501). Також, пунктом 2 вказаної Постанови було дозволено використовувати для видачі громадянам уже виготовлені бланки посвідчень (без вкладишів до них) за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 № 44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до пункту 6 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.10.1999), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відтак, враховуючи, що приписи пункту 6 Порядку передбачали видачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) коричневого кольору, серія В лише одній категорії осіб, то суд погоджується з доводами позивача в частині того, що наявність у нього посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.10.1999 може підтверджувати обставину щодо його проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років.

Разом з тим, таке посвідчення не містить відомостей про проживання (роботу) позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) по 31.07.1986, а також про часові межі та загальну кількість років проживання (роботи) позивача у такій зоні. В свою чергу, Порядок № 501 не визначає такі обставини як умови для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявність у позивача лише посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.10.1999 не може підтверджувати набуття ним права як на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (2 роки), так і максимальної (5 років).

Тому, на переконання суду, Порядок № 22-1 і встановлює, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Як вказував суд раніше, зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ здійснюється з урахуванням двох самостійних умов:

1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

2) проживання щонайменше 4 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 щонайменше 4 років.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09, ОСОБА_1 проживала у місті Сарни Сарненського району Рівненської області з 19.10.1989 по 16.12.1992, з 20.02.1993 по 22.07.2002 та з 09.10.2022 по даний час.

Місто Сарни Сарненського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи надані документи, суд констатує, що довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09 підтверджено період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом 03 років 01 місяця 27 днів (з 19.10.1989 по 16.12.1992).

У відзивах на позовну заяву відповідачі звертають увагу на те, що позивач у період з 01.09.1984 по 26.07.1987 навчався у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 (Брестська область, Республіка Білорусь), а з 27.07.1987 по 10.05.1989 - працював у прядильному цеху Пінського виробничого прядильно-трикотажного об`єднання імені 60-річчя Великого Жовтня (Брестська область, Республіка Білорусь), що, на їхню думку, нівелює факт проживання (роботи) позивача протягом вказаних періодів на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Суд частково погоджується з такими твердженнями відповідачів, оскільки за загальним правилом місце постійного проживання особи нерозривно пов`язане з місцем її постійного навчання або роботи.

Проте, суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є приналежність особи до потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи) на території зони, що зазнала радіоактивного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).

Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.

Згідно з записом № 1 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 27.07.1987), у період з 01.09.1984 по 26.07.1987 останній навчався у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 (Брестська область, Республіка Білорусь).

У позовній заяві позивач вказує, що протягом навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 він проживав у місті Сарни Рівненської області під час вихідних та святкових днів, днів літніх та зимових канікул, періодів лікування та проходження медичних оглядів.

Так, у матеріалах судової справи наявні аркуші медичної картки позивача, згідно з якими у період з 31.01.1987 по 07.02.1987 він перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені Центральної районної лікарні (м. Сарни). Також, у медичній картці позивача містять записи про отримання медичних послуг (проходження рентгенкабінету, замірів температури тіла, артеріального тиску, зросту та ваги тіла, тощо) у Поліклініці міста Сарни Рівненської області 10.11.1986, 20.01.1987, 16.11.1987 та 14.03.1988.

Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження того, що протягом навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 позивач під час вихідних та святкових днів, днів літніх та зимових канікул, періодів лікування та проходження медичних оглядів проживав у місті Сарни Рівненської області матеріали судової справи не містять.

Відтак, в ході судового розгляду суд встановив, що документально підтверджений період проживання позивача у місті Сарни Рівненської області протягом навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 становить 12 днів (з 31.01.1987 по 07.02.1987, 10.11.1986, 20.01.1987, 16.11.1987 та 14.03.1988).

При цьому, будь яких інших доказів на підтвердження періодів проживання у місті Сарни Рівненської області під час навчання у Пінському середньому професійному технічному училищі № 108 матеріали судової справи не містять.

Згідно з записом № 2 у трудовій книжці позивача, з 27.07.1987 він був прийнятий на посаду прядильниці до прядильного цеху Пінського виробничого прядильно-трикотажного об`єднання імені 60-річчя Великого Жовтня (Брестська область, Республіка Білорусь).

У позовній заяві позивач вказує, що згідно з записами у трудовій книжці, з 30.12.1987 їй була надана відпустка по вагітності.

Однак, судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 27.07.1987). При цьому, жодних інших доказів на підтвердження обставин щодо надання позивачу відпустки по вагітності в період роботи у прядильного цеху Пінського виробничого прядильно-трикотажного об`єднання імені 60-річчя Великого Жовтня матеріали судової справи не містять.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.03.1988 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач народила донку ОСОБА_2 в місті Сарни Рівненської області.

Також, в матеріалах судової справи наявні копії аркушів з медичної картки доньки позивача - ОСОБА_3 , на підставі яких суд встановив наступні обставини:

медична картка містить два записи про проведення дородового патронажу матері, однак дати їх проведення такі записи не містить;

місце народження дитини - місто Сарни Рівненської області;

з моменту народження дитина спостерігалася у Центральної районної лікарні (м. Сарни);

адреса місця проживання дитини - АДРЕСА_1 ;

медична картка містить 64 записи про спостереження стану дитини за період з 07.03.1988 по 03.01.1990 (інтервал між записами не перевищує двох тижнів), які містять посилання на проведення з матір`ю бесід щодо здійснення догляду за новонародженою дитиною, а також надання матір`ю інформації щодо стану здоров`я дитини.

Аналіз записів у медичній книжці доньки позивача свідчить на користь того, що вони постійно відвідували Центральну районну лікарню (м. Сарни), зокрема у період з 07.03.1988 по 03.01.1990, а відтак постійно проживали у місті Сарни Рівненської області у вказаний період.

Таким чином, документально підтверджений період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить понад чотири роки, в т.ч.:

12 днів (з 31.01.1987 по 07.02.1987, 10.11.1986, 20.01.1987, 16.11.1987 та 14.03.1988 період проживання підтверджено записами в медичній картці позивача);

01 рік 02 місяці 11 днів (з 07.03.1988 по 18.10.1989 період проживання підтверджено записами в медичній картці доньки позивача);

03 роки 01 місяць 27 днів (з 19.10.1989 по 16.12.1992 період проживання підтверджено довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради від 07.02.2024 № 45/09-13-09).

При цьому, загальний документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.2015 (у зв`язку з набранням чинності змін до Закон України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII зону посиленого радіоекологічного контролю з вказаної дати було виключено з переліку зон, що зазнали радіаційного забруднення) становить понад 25 років, а тому позивач також набув право на зниження пенсійного віку на максимальну величину - 5 років.

Водночас, суд повторює, що для набуття права на застосування максимальної величини зниження пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII набуття права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (тобто, проживання (робота) у відповідній зоні радіаційного забруднення з моменту аварії (26.04.19686) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) не є обов`язковим, про що зазначав Верховний Суд у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).

Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 55 Закону 796-XII також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Також, суд повторює, що згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

В силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 позивач має право на зменшення на 5 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії умовах статті 55 Закону № 796 позивач повинен мати страховий стаж в розмірі не менше 26 років.

Згідно зі спірним рішенням про відмову у призначенні пенсії від 22.03.2024 № 59, наданими документами підтверджено страховий стаж позивача на рівні 36 років 06 місяці 21 день.

За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу від 22.03.2024 № 59, прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Водночас, вирішуючи питання про належний спосіб захисту (відновлення) порушених прав позивача суд враховує, що матеріали судової справи не містять доказів на підтвердження того, що призначенні за призначенням пенсії позивачем були надані пенсійному органу медичні картки його та доньки (або інші матеріали) на підтвердження періодів проживання.

Разом з тим, відповідачі, як державні органи, що реалізують право громадян на пенсійне забезпечення, мають законодавчо визначений обов`язок щодо надання допомоги громадянам у витребуванні та оформленні необхідних для призначення пенсії документів, чого в межах спірних правовідносин на користь позивача останніми зроблено не було.

Відтак, враховуючи, що в ході розгляду справи суд встановив наявність документально підтверджених відомостей про проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом періоду що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років, а також наявність у нього понад 26 років стажу, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку для забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача слід на підставі пункту 10 частини другої статті 245 КАС України ухвалити судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.03.2024 № 59, а також зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 15.03.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії.

За наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-2 вчинити дії щодо призначення пенсії позивачу відсутні.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини лише частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовну заяву слід задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 (як органу, що прийняв спірне рішення, що порушило права позивача) слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 22.03.2024 № 59.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в даному судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області суму судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн, 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04.04.2025.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29013; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21318350);

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076).

Суддя Ольга ПОЛІЩУК