Справа № 400/8036/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 400/8036/23

адміністративне провадження № К/990/11454/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду віл 13 березня 2024 року у справі №400/8036/23 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, керуючого справами виконавчого комітету Миколаївської міської ради Волкова Андрія Сергійовича, начальника відділу бухгалтерського обліку Миколаївської міської ради Щербакової Ірини Михайлівни, директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради Шуліченко Тетяни Василівни, заступника директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради - начальника управління економіки та інвестицій Шевченко Діни Олександрівни про визнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, керуючого справами виконавчого комітету Миколаївської міської ради Волкова Андрія Сергійовича, начальника відділу бухгалтерського обліку Миколаївської міської ради Щербакової Ірини Михайлівни, директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради Шуліченко Тетяни Василівни, заступника директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради - начальника управління економіки та інвестицій Шевченко Діни Олександрівни , у якому просила:

- визнати протиправними дії (дії та бездіяльність) Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, який під час виконання наданих йому владних повноважень діяв всупереч порядку, встановленому законодавством, а саме здійснив позивачці мобінг з метою подальшого примусового звільнення (не надання їй документів (посадова інструкція, доступ до АСКОД), які необхідні для виконання позивачкою посадових обов`язків; не надання своєчасно та по суті відповіді на її листи щодо службових розслідувань; не здійснення дій щодо проведення службових розслідувань щодо начальника відділу бухгалтерського обліку Миколаївської міської ради Щербакової І.М. за розпалювання ворожнечі в колективі, приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, заступника директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради - начальника управління економіки та інвестицій Шевченко Д.О. та директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради Шуліченко Т.В. з питань порушення чинного законодавства та перевищення службових повноважень), чим порушив її конституційні права та свободи, що призвело до звільнення позивачки, її психологічних страждань та завдало їй матеріальної та моральної шкоди;

- визнати протиправними дії (дії та бездіяльність) керуючого справами виконавчого комітету Миколаївської міської ради Волкова Андрія Сергійовича, який під час виконання наданих йому владних повноважень діяв всупереч порядку, встановленому законодавством, а саме здійснив мобінг позивачці з метою подальшого її примусового звільнення шляхом надання на її звернення відповідей не по суті та з порушенням термінів (листи від 14 червня 2023 року № Б-2126/3-Е3/1739 та № Б-2126/3-Е3/1738 - не по суті та з порушенням термінів; листи від 08 червня 2023 року № Б-2129/3-Е3/1675 та від 16 червня 2023 року № Б-2288/3-Е3/1770 - не по суті), чим порушив її конституційні права та свободи, що призвело до звільнення позивачки, її психологічних страждань та завдало їй матеріальної та моральної шкоди;

- визнати протиправними дії (дії та бездіяльність) начальника відділу бухгалтерського обліку Миколаївської міської ради Щербакової Ірини Михайлівни, яка під час виконання своїх повноважень діяла всупереч порядку, встановленому законодавством, а саме здійснила мобінг позивачці з метою подальшого її примусового звільнення, шляхом розпалювання ворожнечі в колективі, приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки (поширення чуток про звільнення позивачки (з підвищенням голосу) в її присутності), чим порушила її конституційні права та свободи, що призвело до звільнення позивачки, її психологічних страждань та завдало їй матеріальної та моральної шкоди;

- визнати протиправними дії (дії та бездіяльність) директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради Шуліченко Тетяни Василівни , яка під час виконання своїх обов`язків діяла всупереч порядку, встановленому законодавством, а саме здійснила мобінг позивачці з метою подальшого звільнення позивачки, шляхом ігнорування її усної скарги на протиправні дії Щербакової І.М. ; ігнорування її прохань щодо надання їй посадової інструкції, складеної відповідно до норм чинного законодавства; примушування позивачки підписати посадову інструкцію, яку позивачка вважає неправомірною; безпідставного направлення листа за своїм підписом на ім`я Сєнкевича О.Ф. щодо застосування до позивачки дисциплінарного впливу (догани за невиконання обов`язків); насміхання з позивачки під час вручення їй доган, чим порушила її конституційні права та свободи, що призвело до звільнення позивачки, її психологічних страждань та завдало їй матеріальної та моральної шкоди;

- визнання протиправними дії (дії та бездіяльність) заступника директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради - начальника управління економіки та інвестицій Шевченко Діни Олександрівни , яка під час виконання своїх обов`язків діяла всупереч порядку, встановленому законодавством, а саме здійснила мобінг позивачці з метою її подальшого звільнення, шляхом ігнорування її, як підлеглої; ігнорування її прохань щодо надання їй посадової інструкції, складеної відповідно до норм чинного законодавства; примушування позивачки підписати посадову інструкцію, яку позивачка вважає неправомірною; ігнорування її прохань щодо надання доступу до системи АСКОД; безпідставного направлення листа за своїм підписом на ім`я Сєнкевича О.Ф. щодо застосування дисциплінарного впливу (догана за прогул), чим порушила її конституційні права та свободи, що призвело до звільнення позивачки, її психологічних страждань та завдало їй матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду віл 13 березня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

18 березня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду віл 13 березня 2024 року у справі №400/8036/23. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення: визнати дії кожного відповідачів протиправними, стягнути з кожного відповідача по 5000 євро за моральну шкоду.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з наступних підстав.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки вчетверте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував статтю 2-2 Кодексу законів про працю України (захист від мобінгу) та статтю 21 Конституції України (захист честі та гідності).

Суд касаційної інстанції звертає увагу заявника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі цього пункту є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Перевіряючи доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не зазначено постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування норми у ній викладено, висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду, а також в чому полягає подібність правовідносин у справах.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

Щодо пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини третьої статті 353 цього Кодексу порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Так, у касаційній скарзі позивач зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази.

У контексті наведеного Верховний Суд зазначає, що такі твердження заявника можуть бути враховані при касаційному оскарженні судових рішень (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України) лише у разі обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, про що прямо зазначено в пункті 1 частини другої статті 353 цього Кодексу.

Щодо посилання позивача на те, що апеляційним судом проігноровано клопотання від 19 грудня 2023 року про витребування наказу про припинення простою, Верховний Суд зазначає, що якщо заявник уважає, що суди порушили норми процесуального права з цих підстав, а саме, зокрема, щодо необґрунтовано відхилення клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі має бути доведено, що суди протиправно не вжили заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення судами норм процесуального права.

Щодо посилання позивача у касаційній скарзі на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Верховний Суду зазначає, що зазначений пункт містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Верховний Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Проте, заявником не обґрунтовано в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

За вказаних обставин, колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Слід також зазначити, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Слід зазначити, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів. Проте, Суд звертає увагу заявника, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд повторно звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду віл 13 березня 2024 року у справі №400/8036/23 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, керуючого справами виконавчого комітету Миколаївської міської ради Волкова Андрія Сергійовича, начальника відділу бухгалтерського обліку Миколаївської міської ради Щербакової Ірини Михайлівни, директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради Шуліченко Тетяни Василівни, заступника директора департаменту економічного розвитку Миколаївської міської ради - начальника управління економіки та інвестицій Шевченко Діни Олександрівни про визнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак