Справа № 300/8146/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"08" квітня 2025 р. справа № 300/8146/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про встановлення судового контролю у справі за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
25.03.2025 позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю в межах виконання рішення суду Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі № 300/8146/23, шляхом:
- визнання протиправними рішення (дії) Державної казначейської служби України (підпорядкованого їй органу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області) про повернення виконавчого документу Івано-Франківському міському центру зайнятості;
- зобов`язання Державної казначейської служби України вчинити дії щодо прийняття до виконання наказу Господарського суду Івано-Франківського області від 24.07.2023.
Заява вмотивована тим, що на підставі рішення суду першої та апеляційної інстанцій у справі № 300/8146/23 Івано-Франківський міський центр зайнятості 27.02.2025 звернувся з заявою до Державної казначейської служби України про прийняття до виконання наказу Господарського суду від 24.07.2023 у справі № 909/373/23. Однак, 05.03.2025 Державна казначейська служба України направила заяву Івано-Франківського міського центру зайнятості з додатками Головному управлінню Державної казначейської служби України у Івано-Франківській області та листом від 11.03.2025 повернуто Івано-Франківському міському центру зайнятості наказ Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/373/23. Однак, заявник не погоджується з таким діями Державної казначейської служби України (підпорядкованого їй органу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області), оскільки судами по справі №300/8146/23 визнано, що наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 24.07.2023 у справі № 909/373/23 підлягає виконанню саме Державною казначейською службою України.
Відповідно до частини 1 статті 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
Суд зазначає, що оскільки судом розгляд позову Івано-Франківського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а клопотання представника позивача не містить належного обґрунтування, з посиланням на конкретні докази, щодо необхідності чи наявності істотних підстав для розгляду цієї заяви в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, то суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши заяву позивача, заперечення відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Івано-Франківський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), за змістом якого просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в частині повернення Івано-Франківському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/373/23.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 в задоволенні позову Івано-Франківського обласного центру зайнятості відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі №300/8146/23 апеляційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 без змін.

В даному аспекті суд вказує на таке.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Також, статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

У Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за і межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу, як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що Кодексом адміністративного судочинства України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю, зокрема, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Законодавець у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень вказав у своєму рішенні адміністративний суд.

При цьому, умовами, за яких суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, є невиконання, виконання не у повному обсязі або не у спосіб встановлений судом судового рішення всупереч вимог Конституції та закону.

Суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.05.2020 у справі № 800/320/17 та Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 у справі № 539/3406/17, які відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як встановлювалося судом вище, Івано-Франківський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), за змістом якого просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в частині повернення Івано-Франківському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/373/23.

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області прийняти до виконання наказ виданий Господарським судом Івано-Франківської області по справі № 909/373/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості коштів на загальну суму 37681,38 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 в задоволенні позову Івано-Франківського обласного центру зайнятості відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі №300/8146/23 апеляційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 без змін.

27.02.2025 Івано-Франківський обласний центром зайнятості повторно подана заява про стягнення коштів за № 1004/16.2/25-25 до Державної казначейської служби України, відповідно до змісту якої просив прийняти до виконання наказ виданий Господарським судом Івано-Франківської області по справі № 909/373/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості коштів на загальну суму 37681,38 грн.

Листом від 05.03.2025 за № 5-08-06/5091 Державна казначейська служба України повідомила заявника про направлення заяви Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 27.02.2025 за № 1004/16.2/25-25 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

В подальшому, листом від 11.03.2025 за № 04-06-06/960 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернуто Івано-Франківському обласному центру зайнятості наказ Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/373/23 без виконання.

Не погоджуючись із діями Державної казначейської служби України, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю в межах виконання рішення суду Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі № 300/8146/23, шляхом визнання протиправними рішення (дію) Державної казначейської служби України (підпорядкованого їй органу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області) про повернення виконавчого документу Івано-Франківському міському центру зайнятості; зобов`язання Державної казначейської служби України вчинити дії щодо прийняття до виконання наказ Господарського суду Івано-Франківського області від 24.07.2023.

Аргументуючи виникнення вказаної обставини та можливості встановлення судового контролю в даній ситуації, заявник вказує на те, що рішенням суду Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 300/8146/23 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі № 300/8146/23 встановлено, що виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/373/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості коштів на загальну суму 37681,38 грн. покладається саме на Державну казначейську службу України.

Так, суд погоджується із твердженням заявника, що за змістом рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 зазначено, що «…Таким чином, згідно з вимогами частини другої статті 3 Закону № 4901-VI із заявою про виконання рішення суду стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто до Державної казначейської служби України…

…Оскільки наказ виданий Господарським судом Івано-Франківської області по справі № 909/373/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості коштів на загальну суму 37681,38 грн. підлягає виконанню Державною казначейською службою України, Управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області правомірно повернуло стягувачові вказаний наказ без виконання.…».

Однак, суд зазначає, що правовій оцінці надавалася обставина коли Івано-Франківським міським центром зайнятості направлено до Головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області заяву від 12.09.2023 № 4280-14/25-23 про звернення наказів Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/373/23, а Головним управлінням державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, в свою чергу, згідно листа від 15.09.2023 № 04-10-3-06/2757 повернуто наказ Господарського суду Івано-Франківської області по справі № 909/373/23 без виконання.

Водночас, зі змісту прохальної частини заяви про встановлення судового контролю судом встановлено, що заявник прагне про визнання протиправними рішення (дію) Державної казначейської служби України (підпорядкованого їй органу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області) про повернення виконавчого документу Івано-Франківському міському центру зайнятості; зобов`язання Державної казначейської служби України вчинити дії щодо прийняття до виконання наказ Господарського суду Івано-Франківського області від 24.07.2023, що не було предметом розгляду у справі № 300/8146/23.

Як наслідок, надавати оцінку діям Державної казначейської служби України в контексті приписів статті 383 КАС України в межах розгляду цієї заяви у суду підстав немає.

Таким чином, у випадку незгоди з діями Державної казначейської служби України позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою в загальному порядку.

Крім того, приписами статті 383 КАС не передбачено можливості за наслідками розгляду відповідної заяви зобов`язувати відповідача, суб`єкта владних повноважень, вчиняти будь-які дії на користь позивача, а тільки має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, якщо є підстави вважати, що таке рішення є невиконаним.

Разом з цим, суд звертає увагу заявника, що підставами для застосування судового контролю є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення, однак, в даному ж випадку рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №300/8146/23, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 залишено без змін, в задоволенні позову Івано-Франківського обласного центру зайнятості відмовлено, внаслідок чого, не має місце такої можливості, як невиконання судового рішення ухваленого на користь особи-позивача в аспекті питання щодо задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Підсумовуючи наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній адміністративній справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241, 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Івано-Франківського міського центру зайнятості про встановлення судового контролю і справі № 300/8146/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до статей 293-297 КАС України.

Суддя /підпис/ Панікар І.В.