Справа № 520/31184/24
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 17.10.2024 про накладення штрафу з ВП № 67094856, складену старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченком Арсентієм Олександровичем.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державний виконавець на час винесення постанови про накладення штрафу діяв без дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", а тому оскаржувана постанова від 17.10.2024 ВП № 67094856 про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 03.04.2025, що підтверджується довідкою про доставку листа в електронний кабінет відповідача в системі "Електронний суд". Проте, у встановлений судом строк, представник відповідача правом надати письмовий відзив не скористався, клопотань про продовження строку надання відзиву на позовну заяву, визнання позову суду не надсилав.
За правилами частини 6 статті 162 КАС України визначено, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з такого.
Постановою від 07.10.2024 з ВП 67094856 прийнятою старшим державним виконавцем Київського відділу ДВС у м. Харкові, Ткаченко А.О. призначено виконавчі дії на 16.10.2024 о 10:00 за адресою м. Харків, вул. Чуйківська, 109 за обов`язковою участю боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_2 .
У вищезазначеній постанові від 07.10.2024 серед іншого, зазначено, що при наявності обставин, які унеможливлюють присутність однієї зі сторін при проведенні виконавчих дій завчасно попередити державного виконавця засобами зв`язку.
На виконання вимог постанови від 07.10.2024, у зв`язку з неможливістю бути присутньою під час проведення виконавчих дій, позивач 15.10.2024 засобами електронного зв`язку повідомила відповідача про причини неможливості своєї присутності 16.10.2024 під час проведення виконавчих дій.
16.10.2024 з метою перевірки виконання рішення суду та проведення виконавчих дій, державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_1 (м. Харків, вул. Чуйківська, 109).
За результатом виконавчих дій старшим державним виконавцем Ткаченко А.О. складено акт від 16.10.2024, зі змісту якого повідомляється, що боржник ОСОБА_1 на проведення виконавчих дій не з`явилася, була належним чином повідомлена, рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконано.
За невиконання рішення суду, старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченко Арсентієм Олександровичем у рамках виконавчого провадження № 67094856 прийнята постанова від 17.10.202 про накладення штрафу.
Не погодившись з винесеною постановою про накладення штрафу, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України "Про виконавче провадження".
Так, згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Водночас, порядок виконання рішення про вселення стягувача регламентований статтею 67 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, відповідно до частини першої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.
У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.
Згідно з частиною другою статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.
Частиною третьою статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.
Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.
У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції (частина четверта статті 67 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно з частиною п`ятою статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.
Частиною шостою статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.
Суд звертає увагу на те, що відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі, встановлена статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" уразі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно з частиною другою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено судом, предметом оскарження у даній справі є постанова старшого державного виконавця від 17.10.2024 у виконавчому проваджені № 67094856 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду щодо вселення стягувача.
Так, 16.10.2024 з метою перевірки виконання рішення суду та проведення виконавчих дій, державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).
За результатом виконавчих дій старшим державним виконавцем Ткаченко А.О. складено акт від 16.10.2024, зі змісту якого повідомляється, що боржник ОСОБА_1 на проведення виконавчих дій не з`явилася, була належним чином повідомлена, рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконано.
Утім, матеріали справи не містять докази належного повідомлення позивача про дату проведення виконавчих дій.
У позовній заяві, позивачка стверджує, що про проведення виконавчих дій дізналася випадково. У зв`язку з перебуванням позивачки в іншому місті 15.10.2024 засобами електронного зв`язку повідомила відповідача про причини неможливості своєї присутності 16.10.2024 під час проведення виконавчих дій.
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази направлення заяви від 15.10.2024 відповідачу, проте, дана заява старшим державним виконавцем Ткаченко А.О. залишена поза увагою, їй не надана будь-яка оцінка та не врахована при складанні акту від 16.10.2024.
Як зазначалося вище, за положеннями частини четвертої статті 67 Закону №1404-VIII, у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Разом з тим, суд зауважує, що в акті державного виконавця від 16.10.2024 не вказано про факти або обставини, які б підтверджували здійснення позивачкою дій щодо перешкоджання вселенню стягувача.
Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на факт невиконання позивачем рішення суду не зафіксований та відповідно - недоведений належним чином.
З огляду на вказані обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення боржником перешкод з виконання рішення про вселення стягувача в межах виконавчого провадження № 67094856, зафіксованого актом старшого державного виконавця від 16.10.2024, що в даному випадку унеможливлює накладення на боржника спірного штрафу.
З урахуванням, наведених вище по тексту висновків про недоведеність факту невиконання рішення суду, суд вважає, що спірна постанова про накладення на боржника штрафу є безпідставною та необґрунтованою, а тому належить до скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-258, 287, 295 КАС України, суд, -
Скасувати постанову від 17.10.2024 про накладення штрафу з ВП № 67094856, складену старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченком Арсентієм Олександровичем.
Рішення набирає законної сили у порядку та строк, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 07.04.2025.

Суддя О.М. Шляхова