Справа № 240/9993/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/9993/24

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому:

- визнати протиправним бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення та невиплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_2 відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі відповідно до пункту "а" частини першої ст. 162 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити їй одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі відповідно до пункту "а" частини першої ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні та виплаті їй одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі відповідно до пункту "а" частини першої ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII), як дружині ОСОБА_2 , захворювання та причини смерті якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з підстав, які не передбачені законодавством.

Таку бездіяльність Міністерства оборони України позивачка вважає протиправною, а свої права та законні інтереси порушеними, у зв`язку із чим звернулася до суду за їх захистом.

Ухвалою суду від 21.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.

27.07.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Станом на 23.09.2022 статтею 16 Закону №2011-XII чітко визначено випадки, в яких передбачена виплата одноразової грошової допомоги. Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII передбачено, що допомога призначається і виплачується членам (померлого) військовослужбовця загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Звертає увагу суду, що на момент смерті чоловік позивачки не був військовослужбовцем, а особою звільненою з військової служби понад 20 років, а тому відсутня можливість призначення та виплати оспорюваної допомоги.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши фактичні обставин справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 .

02.05.2022 ОСОБА_2 встановлено 1 групу інвалідності безстроково, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке міститься в матеріалах справи. Захворювання та причина смерті, чоловіка позивачки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про свідчить копія витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва №1451 від 28.04.2023, наявного в матеріалах справи.

У серпні 2023 року позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити виплату одноразової грошової допомоги передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975), у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022, відповідно до Закону №2011-XII.

За результатами розгляду заяви позивачки, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що смерть ОСОБА_2 настала після звільнення із військової служби у понад річний термін (п.4 протоколу №23/в від 19.12.2023).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон - №2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

За правилами статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 9 статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, 25 грудня 2013 року Постановою Кабінету Міністрів України №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно з пунктом 3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Проаналізувавши викладені норми, суд констатує, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі безпосередньо пов`язане з датою смерті, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Пунктом 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Системний аналіз наведених правових норм в редакціях, чинних на момент виникнення спірних відносин, дає підстави для висновку про наявність права у членів сім`ї, батьків та утриманців на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, але умови отримання одноразової грошової допомоги з цих підстав законодавцем обмежено певним часом - якщо смерть настала протягом року після звільнення її з військової служби.

Під час судового розгляду справи, з пояснень учасників справи встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_2 звільнений з військової служби 19.04.2002. Втім, відповідно до свідоцтва про смерть, яке наявне в матеріалах справи він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у понад річний термін після звільнення.

З огляду на вказане, з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті чоловіка позивачки пройшло більше одного року, що свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка.

При цьому слід відмітити, що до спірних правовідносинах слід застосовувати положення Закону №2011-XII та Порядку №975 у редакціях, чинних станом на дату смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У той час, підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченою статтею 16 Закону №2011-XII є факт того, що смерть ОСОБА_2 настала понад річний термін після звільнення його з військової служби.

При цьому, не підлягає врахуванню у даних спірних правовідносинах судова практика Верховного Суду на яку звертає увагу позивачка. За твердженнями позивачки допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби. Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Суд зауважує, що правові висновки Верховного Суду на які посилається позивачка стосується застосування пунктів 1, 2 частини другої статті 16 Закону №2011-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців" від 06.09.2018 № 2522-VIII (далі по тексту також - Закон №2522-VIII, який набрав чинності 13.10.2018), яким норми, зокрема, пункту 1 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII істотно змінено, внаслідок чого вони набули такого змісту: "одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби".

Суд зазначає, що юридичним фактом, що є підставою виникнення у членів сім`ї, батьків та утриманців померлого військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги є подія смерті військовослужбовця, а днем виникнення права - дата смерті. Тому правила щодо призначення та виплати допомоги регулюються положеннями законодавства, яке було чинним саме на той момент.

У той час, як встановлено під час судового розгляду справи, настання смерті чоловіка позивачки відбулося після спливу одного року після звільнення, а тому обов`язкова умова (щодо строкового обмеження) для призначення та виплати одноразової грошової допомоги не дотримана.

Одночасно слід врахувати, що обставина яка викладена у оскаржуваному рішенні суб`єкта владних повноважень щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не є підставою для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки обов`язкова умова щодо встановленого строку між настанням смерті та звільнення з військової служби відсутня

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачка не набула права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 з тієї підстави, що між датою звільнення його зі служби та датою його смерті минуло більше року.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168. ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 04 квітня 2025 р.

04.04.25