Справа № 620/11852/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/11852/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2024 по 01.05.2024 та зобов`язати відповідача вчинити вказані дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу у В/ч НОМЕР_2 з 26.06.2024 виключений зі списків особового складу, проте грошове забезпечення позивача при звільненні у повному обсязі не виплачено, тобто у даному випадку існує затримка розрахунку при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

22.10.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.11.2024 ухвалою суду провадження у даній справі зупинено до набрання чинності постановою Верховного Суду у справі № 440/6856/22.

20.01.2025 ухвалою суду провадження у справі поновлено.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає з огляду на те, що порядок проведення розрахунку при звільнені з військової служби регулюється Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак положення цього Закону не передбачають такого виду відповідальності адміністративної установи щодо виплати середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплати при звільнені, а також даний нормативний акт не містить відсильної норми про право військовослужбовця щодо отримання такої компенсації за загальними підставами. Дана вимога є такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивач проходив службу у Збройних Силах України. Тому правовідносини, які складаються при її проходженні, є публічно-правовими і, відповідно на них не може розповсюджуватися дія ст. ст. 116-117 КЗпП України, на які посилається позивач як на підставу задоволення своїх вимог в цій частині, а тому вони задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

26.06.2024 позивач виключений зі списків особового складу на підставі наказу В/ч НОМЕР_1 від 26.06.2024 №179, що підтверджується грошовим атестатом.

Відповідно до довідки В/Ч НОМЕР_1 від 20.07.2024 №9004, позивачу нараховано грошове забезпечення за лютий 2024 року у розмірі 608,02 грн, березень 2024 року 10371,21 грн, квітнень 2024 року -13393,47 грн, (а.с.11).

Відповідно до наданої позивачем виписки з Ощадбанку, грошове забезпечення за лютий 2024 року позивач отримав 14.03.2024, за березень 2024 року 10.04.2024, за квітень 2024 року -09.05.2024, (а.с.22-23).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Закон № 2011-ХІІ.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Проте такі питання врегульовані КЗпП України.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд за можливе застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби.

Висновки щодо застосування при вирішенні спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України відповідають висновкам Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у вищенаведених постановах.

Так, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.02.2024 по 01.05.2024.

Водночас такі доводи суд відхиляє, оскільки позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за лютий 2024 у розмірі 608,02 грн, за березень 2024 року 10371,21 грн, за квітень 2024 року -13393,47 грн. Кошти отримані: за лютий 2024 року 14.03.2024, за березень 2024 року 10.04.2024, за квітень 2024 року - 09.05.2024.

Підставою для виплати вказаних сум слугували накази відповідача: від 24.01.2024 №24 - з 19 січня 2024 року виплачувати грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у зв`язку із не здачею справ і посади начальника складу; від 20.02.2024 №481 - самовільне залишення військової частини з 16.02.2024 по 19.02.2024; від 15.04.2024 № 106 - призначений на посаду сержанта з матеріального забезпечення, що підтверджується інформаційною довідкою відповідача за період з 01.02.2024 по 30.04.2024, наявною в матеріалах справи.

Позивач фактично не погоджується з розміром грошового забезпечення за спірний період, яке виплачено згідно вказаних наказів, і наполягає на відповідальності за статтею 117 КЗпП України, водночас суд звертає увагу позивача на те, що предметом спору не є оскарження наказів відповідача від 24.01.2024 №24; від 20.02.2024 №481; від 15.04.2024 № 106, тому і підстави для застосування 117 КЗпП України суд не вбачає.

Відповідно до положень статей 77, 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оцінивши ключові доводи сторін та дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко