Справа № 372/967/25
Суддя: Тиханський О. Б.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/967/25
Провадження № 2-а-33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.

при секретарі Клименко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що 16.01.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у розмірі 17 000,00 грн. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, відсутні докази обставин вчинення адміністративного правопорушення, викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, заперечує щодо задоволення позову та просить долучити до матеріалів справи докази, на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 50 відносно громадянина ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою на останнього накладене стягнення у вигляді штрафу 17000 грн.

Вищевказана постанова ухвалена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 8 від 10 січня 2025 року складеного офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , в якому зазначено, що 10 січня 2025 о 13 год. 05 хв. в ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено адміністративне правопорушення, а саме військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився за викликом по повістці на зазначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин. У встановленому правопорушенні вбачається ознаки порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та.

При складені протоколу № 8 від 10.01.2025 року, ОСОБА_1 надав письмові пояснення, відповідно до яких: «Жодних повісток я не отримував. Закон не порушував.»

Зі змісту постанови № 50 від 16.01.2025 року, вбачається, що позивача визнано винуватим в тому, що він не з`явився за викликом по повістці 14.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, чим порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також зазначено, що на розгляд справи стосовно адміністративного правопорушення ОСОБА_1 було призначено на 14 год. 20 хв. 14 січня 2025 року. На розгляд справи ОСОБА_1 з`явився та надав клопотання про закриття справи, але через технічну неможливість розгляду, розгляд було перенесено на 14 год. 30 хв. 16 січня 2025 року. На вказану дату ОСОБА_1 не з`явився, проте черговому ІНФОРМАЦІЯ_2 було надане повторне клопотання від ОСОБА_1 особою, яка ідентифікувала себе як дружина ОСОБА_1 . Згідно з наданих клопотань ОСОБА_1 стверджує, що підпис, яким особа засвідчує про отримання повістки відсутній, а також відсутня адреса місця проживання. Також ОСОБА_1 посилаючись на ст. 38 КУпАП України та на п. 12 Інстукції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення стверджує, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення. Однак у повістці присутній підпис ОСОБА_1 . У законодавстві не має заборони про зміну підпису, особа фактично може змінювати підпис необмежену кількість разів. При цьому п. 54 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року при відмови особи від отримання повістки складається акт відмови від отримання повістки. При цьому повістка в будь якому разі вважається врученою, не зважаючи на те, підписала особа розписку про отримання повістки та отримала повістку чи відмовилась від підписання та отримання повістки, а також зазначена адреса місця проживання, яка на той момент була відома представникам ТЦК при оповіщенні. При цьому адреса місця проживання, яка у подальшому була поданою особою при звірки даних та адреса, яку зазначив ОСОБА_1 при складені адміністративного протоколу відрізняється, що є порушенням правил військового обліку. Згідно п. 1, п.п. 8 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022р. призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомити в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних. До того ж згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

В матеріалах справи наявна копія розписки за повістку від 05.09.2024 р. на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій зазначено, що останньому необхідно з`явитися 14.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , для уточнення військово-облікових даних. Проте позивач зазначає, що підпис у розписці про отримання вказаної повістки належить не йому, а іншій невідомій особі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст.210-1 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст.210-1 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Положеннями ст.1 ЗУ «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 та частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки):

на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву);

на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

При цьому, проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється відповідно порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі вручення повістки є особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Відповідно до Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 № 532, уповноважені представники ТЦК та СП під час перевірки військово-облікових документів, фіксування порушень, мають застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації. Під час здійснення фото- та відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженими представниками військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відеозйомку.

Системний аналіз цієї норми вказує на те, що наявність лише розписки до акту про вручення повістки без надання відеозапису її вручення або ознайомлення особи з її змістом не є належним доказами оповіщення про необхідність з`явитись до ТЦК.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.

Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що ОСОБА_1 заперечує факт вручення йому повістки та підписання будь яких розписок, відповідачем належних доказів на дотримання процесу вручення повістки чи ознайомлення з її змістом, а саме із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації під час вручення 05.09.2024 повістки не здійснювались (доказів зворотного матеріали справи не містять), суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку вручення такої та, як наслідок, не спростовано сумніву у достовірності та правдивості фактів, засвідчених вказаними особами, оскільки останні є безпосередньо зацікавленими в ході та результаті розгляду справи, а тому такі докази беззаперечно не можуть бути взяті за основу в якості підтвердження обставин вручення повістки.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-3КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у протоколі й в оспорюваній постанові, та не підтверджується жодними іншими доказами, зокрема відеодоказами.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст.248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 /ВЧ, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого, 26.06.2023 року при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний обмежено придатним до військової служби гр. 2 ст. 39-б; 13-г; 54-г, наказ МОУ № 402-2008 р. Підлягає повторному медичному пересвідченню 23.06.2028 р.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята військовим комісаром цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (п.31 постанови Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 522/22225/21).

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати позивача про сплату судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 9, 14,77, 90, 205, 242-246,250, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 50 від 16.01.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.04.2025.

Суддя О.Б. Тиханський