Справа № 346/5199/24
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2025-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/5199/24
Провадження № 2-а/346/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області (адреса: місто Івано-Франківськ, вулиця Української Перемоги, 15) та ОСОБА_2 , яким просив скасувати постанову серії ЕНА № 3047469 від 14 вересня 2024 року, якою накладено штраф в розмірі 340 гривень. Підставою позову вказує те, що подія і склад правопорушення відсутні. (а.с.1-4).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24 вересня 2025 року суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначив на 30 жовтня 2024 року на 14 годину 30 хвилин (а.с.12-13). Однак у зв`язку із розпорядженням від 18.12.2024 року вирішено призначити повторний розподіл зазначеної справи. І згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, суддею визначено Коваленка Д.С. У зв`язку із чим суд призначив судове засідання останній раз на 31.03.2025 року,

Стислі позиції учасників у справі.

Аргументи позивача. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3047469 від 14.09.2024 року, складеною інспектором відділення поліції № 2 (Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківськйі області старшим лейтенантом поліції Матулою Романом Петровичем, було притягнено його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 гривень, за порушення вимог дорожнього знаку 3.41, п. 8.4. ПДР порушення вимог дорожніх знаків ч.1 ст. 122 КУпАП. Однак згідно розділу 33 ПДР дорожній знак 3.41 «Контроль», який забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо), застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих правил. А такі встановлені не були, і відповідач не надав доказів їх встановлення. Зазначає, що по вулиці Височана в с. Котиківка Коломийського району відсутній блокпост, тобто працівники поліції біля знаку «Контроль» були відсутні, а також як того вимагає законодавство щодо тимчасових дорожніх знаків, попередньо учасників дорожнього руху не було проінформовано за допомогою знаків 3.29 та(або) 3.31 про необхідність зниження швидкості за зупинення перед блокпостом. Тобто, виходячи з вищенаведеного ним не було порушено ПДР, зазначені в оскаржуваній постанові. Працівниками поліції його було зупинено значно дальше ніж був встановлений знак, тобто працівники поліції і не могли бачити рух його транспортного засобу, на відрізку дороги де встановлений знак «Контроль».

Аргументи відповідача. Відеофіксація підтверджує порушення ОСОБА_1 дорожнього знаку 3.41 «Контроль» та порушення п.п. 8.4 «В» ПДР України та скоєння адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. На відео фіксації чітко спостерігається як транспортний засіб марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням, як пізніше стало відомо гр. ОСОБА_3 , рухається вул. Височана в с. Котиківка та не зупиняється на вимогу дорожнього знаку 3.41 ПДР України, який розміщений на напрямку руху позивача. У свою чергу, зупинку транспортного засобу позивач здійснив вже після проїзду без зупинки знаку 3.41 ПДР України на вимогу поліцейського, який як раз таки особисто зафіксував порушення проїзду контрольно-пропускного пункту (блокпосту) та порушення ПДР України, а також вчинення адміністративного правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Із відео фіксації також чітко спостерігається, як інший водій, на відміну від Позивача, чітко дотримується вимог знаку 3.41 ПДР та здійснюють зупинку перед встановленим знаком 3.41 ПДР України. А також на відео фіксації спостерігається як позивач після зупинки одразу ж намагається уникнути відповідальності та зазначає поліцейському «Та я ж зупинився, а потім поїхав і ви мене зупинили», однак після того як поліцейський повідомив про відео фіксацію позиція позивача на місці різко змінилась.

Щодо розміщення контрольно-пропускного пункту (блокпосту) зазначають, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/202 поставлено ввести в Україні (на всій території) воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час. Під час війни це об`єкт підвищеного ризику,а тому при переїзді через встановлені стаціонарні блок-пости водії мають обов`язок виконувати встановлені вимоги під`їзду/проїзду блок-посту.

Оцінка суду щодо фактів.

14.09.2024 року інспектором відділення поліції №2 (Городенка) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Матулою Романом Петровичем який вважаючи, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушив вимоги дорожнього знаку 3.41, склав відносно нього постанову серії ЕНА № 3047469 від 14.09.2024 року, якою визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та наклав штраф у розмірі 340 гривень, у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 п.8.4 Правил дорожнього руху (а.с. 27).

Проте вважаючи, що в його діях відсутній склад правопорушення, зазначеного у постанові, ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (а.с.1-10).

Зміст спірних правовідносин сторін.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17 вересня 2020 року, згідно з яким, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Тому оскільки позивач звернувся до ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (працівником якого він являється), а ч.2 ст.222 КУпАП передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, належним відповідачем у цій справі є саме Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, а не поліцейський ОСОБА_2 .

Отже, публічно-правовий спір виник саме між позивачем та відповідачем ГУНП в Івано-Франківській області, а не ОСОБА_2 , який не являється належним відповідачем у цій справі.

Оцінка суду щодо права.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення частини 1 статті 284 та частини 1 статті 283 КУпАП передбачають, що постанова у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення виноситься органом (посадовою особою) тільки після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А в силу положень частини 1 статті 280 цього ж кодексу, при розгляді такої справи орган (посадова особа), у першу чергу, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення. При цьому встановлення такої обставини, з огляду на зміст статей 251 та 252 КУпАП, здійснюється тільки на підставі оцінки органом (посадовою особою) доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, але керуючись законом і правосвідомістю.

А тут суд враховує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено статтею 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

І, з урахуванням правової природи такого акту як постанова у справі про адміністративне правопорушення, що описана у статтях 283-284 КУпАП, ні орган (чи посадова особа), що розглядали справу про адміністративне правопорушення), ні суд не можуть розглядати і приймати постанову у справі про адміністративне правопорушення, саму по собі, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки в силу вже вказаних вище положень статті 251 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення до доказів у такій справі не відноситься, а є актом правозастосовчої діяльності.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Таким чином, у цій справі, в якій позивач оскаржує постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності, докази правомірності свого рішення повинен надати суду саме відповідач (ГУНП в Івано-Франківській області). І зокрема докази того, що позивачем дійсно було вчинено те адміністративне правопорушення, за яке на нього було накладено адміністративне стягнення постановою, яку оскаржує позивач.

Як вже було встановлено судом, відповідач прийняв оскаржувану позивачем постанову, оскільки вважав, що останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та наклав штраф у розмірі 340 гривень, у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 п.8.4 Правил дорожнього руху.

Положеннями частини 1 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення вимог дорожніх знаків є адміністративним правопорушенням та тягне за собою адміністративну відповідальність.

І згідно з п.8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи: 1. Попереджувальні знаки: інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; 2. Знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; 3. Заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; 4. Таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Разом з цим Знак 3.41 Дійсно забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Однак вказаний знак застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та/або 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.

Однак, відповідач повинен був встановити порушення вимог саме цього конкретного дорожнього знаку, і надати докази того, що цей знак застосовувався, але позивач його порушив, аби стверджувати, що позивач дійсно порушив вказане вище правило дорожнього руху.

Але суд констатує, що відповідач не надав суду жодних, передбачених статтею 251 КУпАП доказів, на підтвердження того, що перед знаком 3.41. були попередньо встановлені необхідної кількості знаки 3.29. та/або 3.31. для поетапного обмеження швидкості руху, оскільки тільки за наявності таких знаків знак 3.41. може застосовуватись, про що прямо і не двозначно вказано у Правилах дорожнього руху.

На відеозаписі, який подано суду в електронному вигляді, не має доказів того, що вказані знаки були встановлені, й будь-яких інших доказів їх встановлення також не має.

Отже відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів перед судом правомірність свого рішення та висновку про те, що позивач вчинив діяння, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, у вигляді порушення правил дорожнього руху, зокрема порушив вимоги дорожнього знаку 3.41 чим порушив п. 8.4 ПДР.

В силу положень частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінка суду щодо позовних вимог.

Отже, оскільки відповідачем ГУНП в Івано-Франківській області не надано суду доказів наявності в діянні позивача 14 вересня 2024 року складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, суд погоджується із необхідністю задоволення позову про скасування постанови (серії ЕНА № 3047469) від 14.09.2024 року в частині вимог до відповідача ГУНП в Івано-Франківській області. Однак, оскільки ОСОБА_2 є неналежним відповідачем позовні вимоги до нього задоволення не підлягають.

Оцінка і висновок суду щодо судового збору.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №543/775/17, про те, що за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільги за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Тож враховуючи, що рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, зокрема на користь позивача, то саме на його користь слід присудити здійснені ним документально підтверджені витрати у виді судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок (а.с.5), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, як це визначено частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача Матули Романа Петровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення (серії ЕНА № 3047469, від 14 вересня 2024 року), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Позов ОСОБА_1 до відповідача Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення (серії ЕНА № 3047469, від 14 вересня 2024 року), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень - задовольнити. Скасувати постанову (серії ЕНА № 3047469) від 14 вересня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

За рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (місцезнаходження юридичної особи: 76000, м.Івано-Франківськ, вулиця Української Перемоги, 15; ідентифікаційний код юридичної особи: 40108798) стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, сплачений ним 23 вересня 2024 року, квитанція № 0.0..1, через АТ КБ "ПриватБанк". У стягненні судового збору у більшому розмірі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів, з дня отримання судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя: Коваленко Д. С.