Справа № 456/4856/24
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025 Справа №456/4856/24 Провадження №2-а/607/79/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвоката Думи Р. І.,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, третя особа: Поліцейський відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області Васильків Михайло Степанович про скасування постанови серії ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дума Р. І., звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області (далі ГУНП у Тернопільській області), третя особа: поліцейський відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області Васильків М. С. про скасування постанови серії ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно постанови серії ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної поліцейським відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області Васильків М. С., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 18 серпня 2024 року, він керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.3, чим порушив п.8.4.г Правил дорожнього рух - порушення вимог знаків пріоритету, чим вчинив адміністративне правопорушення.

З винесеною постановою позивач не погоджується, оскільки вважає, що нічого не порушив, враховуючи наступні обставини.

В оскаржуваній постанові невірно зазначено підпункт ПДР України, який, як вказано у цій постанові порушив позивач, а саме п. 8.4 (г) - наказові знаки, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження (д.з. 4.1 - 4.24). В той час у фабулі постанови зазначено дію, яка підпадає під ознаки п. 8.4 (в) - заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі (д.з. 3.1 - 3.45).

Постанову серії ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року, позивачем було отримано лише 03 вересня 2024 року. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просить поновити строк на оскарження постанови ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року та подав відповідне клопотання.

З підстав вищенаведених, ОСОБА_1 просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по страві про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою судді від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №456/4856/24; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

04 листопада 2024 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву від ГУНП у Тернопільській області, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що оскаржувану постанову винесено 18 серпня 2024 року, то термін на її оскарження відповідно до норм п. 1 ст. 120 КАС України розпочався з 19 серпня 2024 року. Позовна заява датована 10 вересня 2024 року.

Єдиною причиною пропуску строку на оскарження постанови в тексті позову зазначається те, що позивач не отримував її копії на місці події. З даного приводу представник відповідача зазначає, що в бланку постанови, а саме п. 9 чітко зазначено, що позивач від отримання копії постанови відмовився, а тому вважає, що ОСОБА_1 було відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності та його небажання отримати копію постанови на місці не може слугувати поважною причиною пропуску строку на звернення до суду.

18 серпня 2024 року о 18:18 год., по вул. Застіноцька в м. Теребовлі, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Setra S 315 HD, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 3.3, чим порушив норми п. 8.4 г ПДР.

За вчинення вказаних порушень на позивача винесено постанову серії ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до п. 8.4 г) ПДР наказові знаки вказують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Безпідставним є твердження позивача про те, що у фабулі постанови зазначено дію, яка підпадає під ознаки п. 8.4 в) ПДР - заборонні знаки. Так, у фабулі постанови чітко зазначено, що водій порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 - рух вантажних автомобілів прямо. Отже, вказані дії повністю підпадають під вище зазначені вимоги п. 8.4. г), в частині визначення обов`язкових напрямків руху.

Також безпідставним є твердження позивача про те, що поліцейський не зазначив належні та допустимі докази скоєного правопорушення. Так, в п. 7 оскаржуваної постанови чітко передбачено наявність доказу у вигляді відеофіксації правопорушення позивача (додається) та вказано пристрій, на який таку фіксацію здійснено.

Безпідставним є і твердження позивача про те, що його транспортний засіб не відноситься до вантажних, оскільки напрямок руху на ділянці дороги встановлено для всіх вантажних та великогабаритних транспортних засобів.

Отже, розгляд адміністративної справи відбувався згідно вимог законодавства. Права позивачу роз`яснено, що зафіксовано відеозаписом. Поліцейський, як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем, маючи відповідні повноваження зробив висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також ОСОБА_1 не висловлював скарг на постанову, хоча міг це зробити відповідно до ст. 293 КУпАП, отже скарг на винесення постанови не було.

На думку представника відповідача, позивач дійсно допустив порушення п. п. 8.4 г) ПДР та норм ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, а тому позов до задоволення не підлягає.

19 листопада 2024 року представник позивача - адвокат Дума Р. І. подав суду відповідь на відзив, у якій вказав, що ОСОБА_1 отримав постанову лише 03 вересня 2024 року. Таким чином, позивач, в силу об`єктивних обставин не міг звернутися до суду раніше. Посилання відповідача про обізнаність ОСОБА_1 про винесення постанови та його відмова від отримання копії постанови ніяк не впливає на цю обставину, оскільки закон прямо передбачає, що строк на адміністративне оскарження повинен проходити тоді, коли особа отримала копію постанови. Відмова від отримання копії постанови є правом позивача і ніяк не впливає на обов`язок відповідача надати її копію ОСОБА_1 вчасно для оскарження. В оскаржуваній постанові невірно зазначено підпункт ПДР України, який, як вказано у постанові порушив позивач, а саме п. 8.4 (г) - наказові знаки, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження (д.з. 4.1 - 4.24), в той час у фабулі постанови зазначено дію, яка підпадає під ознаки п. 8.4 (в) - заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі (д.з. 3.1-3.45). Автомобіль ОСОБА_1 не відноситься до вантажних транспортних засобів відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»: автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Так, у фабулі постанови чітко зазначено, що водій порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 - рух вантажних автомобілів прямо. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб ОСОБА_1 є автобусом і не відноситься до вантажних автомобілів. Таким чином, відповідач помилково визначив транспортний засіб позивача як такий, який порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 - рух вантажних автомобілів прямо.

Отож, з наведених підстав, адвокат Дума Р. І. просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дума Р. І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених з позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ГУНП у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі у зв`язку із зайнятістю по службі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що водій ОСОБА_2 18 серпня 2024 року о 18:12 год., по вул. Застіноцька в м. Теребовлі, керуючи автомобілем Setra S 315 HD, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 3.3, чим в свою чергу порушив норми п. 8.4 г ПДР.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови, то суд виходить з наступного.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини другої вказаної статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені ст. 289 КУпАП.

Відповідно до указаної статті скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Правова норма закріплена у частині другій статті 286 КАС України, передбачає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Водночас, із встановлених судом обставин вбачається, що позивач оскаржувану постанову в день її прийняття не отримував, постанова направлялася ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією, яку він отримав 03 вересня 2024 року.

Відтак, у десятиденний строк з дня, коли ОСОБА_1 отримав постанову серії ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року відповідача, а саме 10 вересня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про її скасування шляхом надіслання позовної заяви до суду поштовою кореспонденцією.

Отож, причини пропуску позивачем встановленого законом процесуального строку є поважними, а тому суд доходить до переконання, що ОСОБА_1 слід поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2862303 від 18 серпня 2024 року.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку, суд взяв до уваги позицію Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 (пункт 52), де зазначено, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовних вимог по суті, то суд їх вважає підставним та таким, що підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом спірної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.п. 3.3 п. 3 Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306, заборонено рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машині механізмів.

Відповідно до пункту 8.4. «в» ПДР України дорожні знаки поділяють на групи, до яких відносяться і заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з пунктом 8.4.«г» ПДР наказові знаки, показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

В пункті 7 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року, зазначено: До постанови додається: відео на вимогу суду із боді камери, однак його номер читається нечітко, а тому суд його не зазначає.

Оглянувши в судовому засідання надані представником відповідача матеріали відео фіксації, було встановлено, що на цьому відео зафіксовано автобус, який перебуває у нерухомому стані, а також водія, який знаходиться біля транспортного засобу. З матеріалів відеофіксації не вбачається руху транспортного засобу та будь-якої інформації про те, що ОСОБА_1 допустив порушення ПДР, в частині невиконання ним вимог дорожніх знаків.

Отже, із встановлених обставин справи вбачається, що в даному випадку відсутня належна доказова база, яка підтверджує факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовує правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Поліцейським не задокументовано і не доведено факту порушення позивачем ПДР України та відповідно правомірності складення стосовно нього постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В контексті спірних правовідносин, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, незважаючи на вимоги КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення водієм транспортного засобу Правил дорожнього руху, а саме порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

З урахуванням викладеного, а також шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, суд дійшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, спірна постанова винесена без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому, підлягає скасуванню, а справа закриттю.

На підставі ст.ст. 9, 121, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 7277, 122, 242, 244246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року.

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2862303 від 18 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46001;

Третя особа: Поліцейський відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області Васильків Михайло Степанович, адреса, вул. Київська, буд. 3, Буськ, Золочівський район, 80500.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О.Герчаківська