Справа № 460/6294/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2025 року м. РівнеСправа №460/6294/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправною та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.05.2024 №48 «Про притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності»; зобов`язати відповідача виплатити премію за травень 2024 року в повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 19.04.2024 по 17.05.2024 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Клеванська лікарня імені Михайла Вервеги». Після завершення лікування 18.05.2024 позивач приступила до своїх функціональних обов`язків. Враховуючи, що 19.05.2024 був вихідним днем, який припадав на неділю, що встановлено розпорядком роботи в Рівненському РТЦКСП, позивач на роботу не виходила та знаходилась за місцем свого проживання, оскільки була впевнена, що повинна була заступити на чергування 23.05.2024, а не 19.05.2024. Зауважила, що їй ніхто не доводив жодної інформації з приводу того, що графік несення служби змінився, а також те, що 19.05.2024 вона повинна заступити на чергування. Із зазначеними змінами, внесеними у графік несення служби, її під підпис ніхто не ознайомлював. 22.05.2024 позивачу було надано для ознайомлення наказ начальника Рівненського РТЦКСП № 48 від 19.05.2024 «Про притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності», відповідно до якого її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «догана», без будь-яких пояснень, без проведення перевірки чи службового розслідування. Позивач вважає, що начальником на неї було безпідставно накладено дисциплінарне стягнення, оскільки не з`ясовано усіх обставин події, які мають значення, не встановлено причин та умов, які сприяли вчиненню правопорушення, не встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, не встановлено ступеня вини військовослужбовця, а також порушено її права, визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608. Тому вважає спірний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 14.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву, а позивачем відповіді на відзив.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Покликаючись до положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, вказав, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. При цьому, п. 2 Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначено, що службове розслідування не проводиться, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду. Лейтенант ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Клеванська лікарня імені Михайла Вервеги» з 19.04.2024 по 17.05.2024. 18.05.2024 позивач прибула до місця проходження військової служби. В той же день, 18.05.2024, в кабінеті начальника пункту управління майора ОСОБА_2 , ним особисто лейтенанту ОСОБА_1 було в усній формі доведено, що 19.05.2024 вона повинна заступити на чергування у групі контролю Рівненського РТЦКСП. Під час доведення позивачу, що вона заступає на чергування, вона відмовилась виконати вказівку. При цьому, не назвала жодної поважної причини, щоб не заступити на чергування. 19.05.2024 лейтенант ОСОБА_1 на чергування не прибула. На телефонні дзвінки, які їй надходили від чергової зміни, щодо того, що вона повинна заступати на чергування, позивач відповіла, що у неї «інші плани». Згідно з поданим рапортом лейтенанта ОСОБА_3 , яку повинна була міняти позивач, вбачається, що на чергування лейтенант ОСОБА_1 не прибула та зміну лейтенант ОСОБА_3 передати не могла, а отже позивача замінили іншим військовослужбовцем. Наголосив, що будучи військовослужбовцем, лейтенант ОСОБА_1 всупереч статуту, без поважних причин, не виконала пряме розпорядження ТВО начальника мобілізаційного відділення (начальника групи контролю). Графік чергування складається попередньо та доводиться до усіх військовослужбовців, які заступають черговими та помічниками чергових групи контролю. Графік чергування розміщується на стенді у групі контролю та доступний для ознайомлення усім військовослужбовцям. Там же на стенді розміщений листок доведення щодо графіку чергувань. Твердження позивача про те, що вона не знала про чергування, їй не доведено під особистий підпис, не відповідає дійсності. Зазначив, що дійсно змінюється черговість і коректування вищевказаного графіка. Причиною цього є людський фактор: хтось захворів; у когось сімейні обставини; когось відкликають для виконання більш нагальних службових питань, а натомість чергувати заступає наступний військовослужбовець. Позивач була попереджена про те, що 19.05.2024 вона заступає чергувати, тобто це не була раптова вказівка керівника. Відповідач також зауважив, що твердження позивача про те, що 18 та 19 травня 2024 року були офіційними вихідними днями, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.02.2024 №23 особовий склад переведений на цілодобовий режим несення військової служби. На підставі вищеописаного, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийняте рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 та видано наказ від 19.05.2024 №48. Вважає, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У додаткових поясненнях позивач заперечила обставини, викладені відповідачем у відзиві, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Відповідно до витягу з наказу начальника Рівненського РТЦКСП № 160 від 19.08.2022 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначену начальником командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (по особовому складу) від 17.08.2022 № 410 на посаду офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прибула з військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з 19 серпня 2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, вважати такою, що з 19.08.2022 справи і посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою офіцера відділення призову, штатно-посадова категорія "старший лейтенант" (а.с. 51).

Відповідно до п. 2.1 витягу з наказу Рівненського РТЦКСП № 110 від 19.04.2024 вважати такими, що вибули: У КНП «Клеванська лікарня імені Михайла Вервеги» Клеванської селищної ради з 19.04.2024 лейтенанта ОСОБА_1 , допущену до тимчасового виконання обов`язків начальника відділення призову Рівненського РТЦКСП (а.с. 53).

Відповідно до витягу з наказу начальника Рівненського РТЦКСП № 139 від 18.05.2024 вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків: З КНП «Клеванська лікарня імені Михайла Вервеги» Клеванської селищної ради лейтенанта ОСОБА_1 , допущену до тимчасового виконання обов`язків начальника відділення призову Рівненського РТЦКСП (а.с. 54).

Згідно з Графіком несення чергової служби по групі контролю Рівненського РТЦКСП на травень 2024 року (з урахуванням виправлень) лейтенант ОСОБА_1 включена на чергування, зокрема, 19.05.2024 (а.с. 13).

ОСОБА_1 на чергування 19.05.2024 не прибула, вказуючи, що відповідно до Графіка несення чергової служби по групі контролю Рівненського РТЦКСП на травень 2024 року (без урахування виправлень) днем її чергування було 23.05.2024 (а.с. 12).

19.05.2024 черговий групи контролю Рівненського РТЦКСП лейтенант ОСОБА_3 (яка згідно з графіком заступила на чергування 18.05.2024) звернулася з рапортом на ім`я начальника Рівненського РТЦКСП, яким доповіла, що лейтенант ОСОБА_1 не прибула черговим по групі контролю на цілодобове чергування 19.05.2024 о 09:00. Доповідь була здійснена начальнику пункту управління майору ОСОБА_2 . Рапорт зареєстровано 19.05.2024 за вх. № 7484 (а.с. 40).

19.05.2024 т.в.о. начальника Рівненського РТЦКСП видано наказ №48, яким за порушення військової дисципліни у відповідності до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з метою підвищення рівня правопорушень, випадків травматизму та загибелі військовослужбовців, втрати, пошкодження та знищення військового майна військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покарання винних, лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді "догани" за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог 1, 2, 3 та 4 статей Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 11 та 16 статей Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (а.с. 8).

Вважаючи такий наказ Рівненського РТЦКСП протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Частиною другою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII та ч. 1 ст. 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 4 Статуту).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний Статут), яким повинні неухильно керуватися усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг.

Статтею 11 Статуту визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Статтею 28 Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (стаття 29 Статуту).

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Статуту).

Статтею 31 Статуту встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до статті 33 Статуту військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного Статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного Статуту).

За змістом статті 3 Дисциплінарного Статуту військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного Статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частинами першою та третьою статті 5 Дисциплінарного Статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 45 Дисциплінарного Статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ч. 1 ст. 84 Дисциплінарного Статуту).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, встановленого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 (далі Порядок №608), встановлено, що службове розслідування може призначатися у разі, зокрема, порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки.

При цьому, пунктом 2 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Таким чином, положення Дисциплінарного Статуту та Порядку №608 не вимагають обов`язкового проведення службового розслідування для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, зокрема, якщо обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення).

За змістом статті 48 Дисциплінарного Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Як встановлено судом, в оскарженому наказі відповідачем зазначено, що він виданий у зв`язку з порушенням військової дисципліни, а дисциплінарне стягнення на лейтенанта ОСОБА_1 накладене за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог 1, 2, 3 та 4 статей Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В наказі не деталізовано, в чому саме полягало неналежне виконання службових обов`язків позивачем та порушення вимог Дисциплінарного Статуту.

Однак, суд враховує, що і позивач і відповідач в поданих до суду заявах по суті справи вказують про те, що оскаржений наказ виданий у зв`язку з невиходом позивача на чергування 19.05.2024. При цьому позивач зазначає про те, що відповідно до графіку чергування (а.с. 12) вона повинна була заступити на чергування 23.05.2024, а не 19.05.2024, який був вихідним днем, а позивача зі зміненим графіком ознайомлено не було. Натомість, відповідач наполягає на тому, що безпосередній начальник позивача особисто повідомив лейтенанта ОСОБА_1 18.05.2024 про те, що 19.05.2024 вона заступає на чергування.

Оцінюючи наведені учасниками справи аргументи та надані ними докази, суд бере до уваги таке.

В матеріалах судової справи наявні два примірники Графіка несення чергової служби по групі контролю Рівненського РТЦКСП на травень 2024 року, обидва підписані тво заступника начальника центру - начальником мобілізаційного відділення Рівненського РТЦКСП майором ОСОБА_4 , та затверджені тво начальника Рівненського РТЦКСП підполковником ОСОБА_5 30.04.2024 (а.с. 12, 13).

При цьому позивач вказує, що згідно із затвердженим графіком її дати чергування в травні 2024 року були: 7, 15, 23 та 31 травня. Водночас, із зміненим графіком, в якому на 19.05.2024 її поставлено на чергування, вона не була ознайомлена, підпис під графіком не ставила.

Однак, як встановлено судом, і в першому графіку (а.с. 12) підпис позивача в розділі "ознайомлені" також відсутній, в ньому взагалі відсутні підписи усіх військовослужбовців, прізвища яких зазначені у графіку. З огляду на дату спірної події 19.05.2024, суд вважає, що такий графік об`єктивно не можна вважати остаточним, позаяк ніхто з осіб, задіяних на несення чергування, не був з ним ознайомленим, що виключає можливість забезпечення чергувань впродовж травня 2024 року за таким графіком.

За таких обставин суд відхиляє доводи позивача про те, що вона вважала наявними підстави заступити на чергування не 19.05.2024, а 23.05.2024, оскільки такі аргументи не узгоджуються з матеріалами судової справи.

Отже, суд враховує, що у відповідному розділі графіку чергування на травень 2024 року відсутній підпис позивача про ознайомлення з таким графіком, з яким усі інші військовослужбовці, задіяні на несення служби під час чергувань згідно з графіком, були ознайомлені під підпис.

Позивач приступила до виконання своїх службових обов`язків 18.05.2024, після тимчасової непрацездатності.

Як стверджує позивач, 19.05.2024 був вихідним днем, тому на службу вона не виходила.

З цього приводу суд враховує, що указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 затверджене Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (зі змінами, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до п. 8 якого завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Пунктом 15 вищевказаного Положення установлено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний, зокрема,:

забезпечувати виконання особовим складом територіального центру комплектування та соціальної підтримки поставлених перед ним завдань;

організовувати:

ведення персонально-якісного обліку (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) призовників, військовозобов`язаних та резервістів, обліку транспортних засобів, що підлягають передачі Збройним Силам та іншим військовим формуванням під час мобілізації та у воєнний час.

Як встановлено судом, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.02.2024 № 23 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, на виконання розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 16.02.2024 № 501/3/4/1/33 щодо цілодобового виконання заходів під час проведення мобілізації та у період дії правового режиму воєнного стану, з метою упорядкування службової діяльності Рівненського РТЦКСП та підпорядкованих відділів Рівненської області, внесено зміни в додаток 1, доповнивши новими пунктами такого змісту:

"розглядає справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення";

"організовує з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарською комісією військовозобов`язаних і резервістів";

"веде персонально-якісний облік (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) призовників, військовозобов`язаних та резервістів, облік транспортних засобів, що підлягають передачі Збройним Силам та іншим військовим формуванням під час мобілізації та у воєнний час" (а.с. 43-44).

Таким чином, матеріалами судової справи підтверджено, що в період спірних правовідносин Рівненський РТЦКСП під час проведення мобілізації у період воєнного стану цілодобово виконував заходи, пов`язані, зокрема, із персонально-якісним обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Тому суд вважає, що позивач, яка була допущена до тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника відділення призову Рівненського РТЦКСП, безпідставно вказує про те, що 19.05.2024 був вихідним днем, адже виконання заходів, пов`язаних з призовом на військову службу під час мобілізації, у період воєнного стану здійснюється цілодобово, без вихідних. Відповідна службова діяльність безпосередньо пов`язана із займаною позивачем посадою, а дотримання службової дисципліни вимагає від військовослужбовця належного виконання службових обов`язків.

Щодо доводів позивача про те, що вона під підпис не була ознайомлена з графіком чергування на травень 2024 року суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Порядок віддання й виконання наказів регламентований Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та в пунктах 35-38 установлює:

"35. Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

36. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

37. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

38. У разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу.

Командир (начальник), який віддав наступний наказ, повідомляє про це командира (начальника), який віддав попередній наказ".

Таким чином, наказ командира може бути відданий усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. І безвідносно до того, в якій формі доведений наказ командира до військовослужбовця в порядку підлеглості, військовослужбовець, який наказ отримав, повинен його виконати.

Суд наголошує, що наказ - це не лише організаційно-розпорядчий документ, який має бути оформлений письмово. В контексті військової дисципліни та єдиноначальності військовослужбовців наказ - це обов`язкова вимога начальника/командира про виконання або невиконання підлеглим певних службових дій.

Тому затверджений начальником Рівненського РТЦКСП графік несення чергувань особового складу слід розглядати як наказ командира забезпечити підпорядкованим особовим складом виконання покладених службових обов`язків з відповідною черговістю.

Позивач дійсно не була ознайомлена під підпис із графіком чергувань на травень 2024 року. Відповідач у відзиві ствердив, що 18.05.2024 безпосередній командир (начальник) довів до відома позивача про те, що 19.05.2024 вона внесена в графік чергувань. При цьому позивач у позові підтвердила, що 19.05.2024 в ранковий час їй зателефонували з роботи по питанню чому вона не заступила на чергування. Отже технічними засобами зв`язку позивач була повідомлена про необхідність заступити на чергування 19.05.2024.

Разом з тим, позивач на чергування не прибула, безпідставно покликаючись на те, що вона бачила інший графік чергування. Будь-яких поважних причин не виконати вимогу командира позивач не наводить, а судом таких не встановлено. Також в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач доповіла встановленим порядком командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказала причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач безпідставно не виконала вимогу командира, не забезпечила 19.05.2024 чергування по групі контролю Рівненського РТЦКСП, що вірно розцінено відповідачем як порушення позивачем службової дисципліни та обов`язків військової служби.

При цьому, враховуючи підтвердженим той факт, що позивач не прибула на чергування, беручи до уваги наявність рапорту лейтенанта ОСОБА_3 від 19.05.2024 про те, що позивач не прибула черговим по групі контролю на цілодобове чергування, про що було здійснено доповідь начальнику пункту управління майору ОСОБА_2 (а.с. 40) суд вважає, що факт порушення службової дисципліни позивачем не потребував додаткової перевірки чи уточнення. Отже об`єктивно були відсутні підстави для проведення службового розслідування за вказаним фактом.

Підсумовуючи наведене у сукупності, суд доходить висновку, що відповідач за порушення службової дисципліни, яке виразилося у невиконанні військовослужбовцем обов`язкової вимоги командира (начальника), правомірно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності та застосував дисциплінарне стягнення в межах компетенції командира, з урахуванням характеру та обставин порушення.

Доводи позивача не спростовують правомірності спірного наказу та не дають суду підстав для його скасування.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу премію за травень 2024 року в повному обсязі, суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 наказу від 19.05.2024 №48 головному спеціалісту ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 наказано врахувати накладене дисциплінарне стягнення при опрацюванні рапорту на преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 за травень 2024 року.

При цьому, спірний наказ не містить вказівки про позбавлення позивача премії за травень 2024 року, отже цей наказ безпосередньо не спричинив правового наслідку у вигляді невиплати премії.

Будь-які документально підтверджені відомості про те, що позивачу не була виплачена премія за травень 2024 року чи виплачена не в повному розмірі, в справі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспореного рішення належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження таких дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Всупереч викладеному, позовна заява не містить ні викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача виплатити їй премію за травень 2024 року, ні доказів на їх підтвердження.

Відтак, позивач не підтвердила порушення її права в цій частині позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу премію за травень 2024 року в повному обсязі, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог та про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи результати судового розгляду справи, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складений 07 квітня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко