Справа № 360/479/25
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/479/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 17.02.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного надійшов адміністративний позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі третя оосба), в якій, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправною та скасувати Постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук Олени Олександрівни від 17.02.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу.

В обґрунтування вимог зазначено, що постановою відповідача від 20.05.2024 відкрито ВП № 75075502 та надано боржнику строк на виконання рішення суду 10 робочих днів.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області своїм листом від 24.05.2024 на вказану постанову повідомило, що управлінням рішення суду виконано в добровільному порядку в частині зарахування стажу та здійснення перерахунку пенсії, що підтверджується рішенням №141, розрахунком стажу та протоколом виплати додається. Боржник в цьому ж листі просив закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому жодних доказів повного виконання рішення суду не надав.

Державний виконавець жодних примусових заходів виконання рішення суду не вживав та навіть не витребовував докази виконання рішення суду, так само не витребовувались будь-які пояснення з боржника.

Натомість 17.02.2025 державний виконавець, який у період з моменту відкриття виконавчого провадження, тобто з 20.05.2024 і до 17.02.2025 не вчинила взагалі жодних дій по виконавчому провадженню прийняла, постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки рішення суду у справі № 360/123/24 від 01.04.2024 боржником не виконано в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.03.2025 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 25.03.2025 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі; призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08 квітня 2025 року о 09 год. 30 хв.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти зяавлених вимог з огляду на таке.

20.05.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Даною постановою роз`яснено ст. ст. 1,19,27,75 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема права та обов`язки сторін виконавчого провадження.

В ході провадження виконавчих дій боржником надано лист № 0200-0902-5/50003 від 24.05.2024 та копіями, якими зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання вищевказаного рішення суду здійснено перерахунок пенсії та донараховано 178271,99 грн.

Власні кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, статтею 73 даного Закону закріплений вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду та заборону їхспрямування на цілі, не передбачені цим законом.

Крім того, боржником сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в Реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Відповідач зазначає, що Законом встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Тобто наразі відсутні підстави стверджувати, що рішення суду не виконане взагалі. Фактично, залишилась невиконаною лише частина цього рішення, щодо якого існував окремий порядок його виконання.

Відсутність коштів є поважною підставою не своєчасної виплати платежів, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1 не є власністю позивача (ГУ ПФУ у Вінницькій області), не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Отже, на думку відпповідача, дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення в інший спосіб.

Крім того, зазначено, що станом на 03.04.2025 позивач повторно на виконання виконавчий документ не пред`являв. Також, стягувач не звертався до Луганського окружного адміністративного суду в порядку ст. 382 чи 383 КАС України, щодо невиконання боржником рішення суду, до матеріалів виконавчого провадження додано не було відповідних ухвал суду. Отже, позивач погодився з виконанням даного рішення суду боржником.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вимоги ухвали суду від 31.03.2025 в частині надання копії матеріалів виконавчого провадження № 75075502 відповідачем не виконано.

Третя особа подала пояснення, в яких зазначено, що Головне управління виконало постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.05.2024 про що надано підтверджуючі документи рішення №141, розрахунок стажу та протоколом виплати .

Пенсія позивача з 30.08.2022 становить 17333,62 грн. Донарахована сума заборгованості за період з 30.08.2022 по червень 20241 включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.

Вказана заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України не скористався, копію матеріалів ВП № 68575945 суду не надав.

Власні кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058). Статтею 73 Закону №1058 встановлено вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим законом.

За таких підстав, у Головного управління відсутні правові підстави для виплати пенсій колишнім працівникам силових структур за рахунок власних коштів.

На підставі зазначено третя особа просить відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Представники сторін у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в заявах по суті справи зазначили про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (частина дев`ята статті 205 КАС України).

З огляду на положення статті 205 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу за відсутності представників сторін у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд зазначає таке.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі № 360/123/24, яке набрало законої сили 02.05.2024, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за списком № 1 періодів навчання з 01.09.1987 по 20.05.1990 та з 01.08.1990 по 23.12.1990 в Лисичанському ордені трудового червоного прапора гірничому технікумі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.08.2022 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового стажу за списком № 1 періоди навчання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 20.05.1990 та з 01.08.1990 по 23.12.1990 в Лисичанському ордені трудового червоного прапора гірничому технікумі, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

09.05.2024 Луганським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.08.2022 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового стажу за списком № 1 періоди навчання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 20.05.1990 та з 01.08.1990 по 23.12.1990 в Лисичанському ордені трудового червоного прапора гірничому технікумі, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою від 20.05.2024 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 75075502 з примусового виконання виконавчого листа № 360/123/24, виданого 09.05.2024 та зазначено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та протягом десяти робочих днів (з дня відкриття виконавчого провадження) повідомити, зокрема надати обґрунтовану відповідь та документальне підтвердження, щодо виконання зазначеного рішення суду.

Листом від 24.05.2024 № 0200-0902-5/50003 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило відповідача, що рішення суду виконано в добровільному порядку, що підтверджується рішенням №141, розрахунком стажу та протоколом виплати додається. Виходячи з наведеного вище, керуючись п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», Головне управління просить закінчити виконавче провадження про що винести відповідну постанову. До листа надані протоколи індивідуальних перерахунків пенсії позивача за період з 01.08.2022 30.06.2024.

Постановою від 17.02.2025 державним виконавцем у ВП № 75075502 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з зазначеною постановою державним виконавцем встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом повідомлено про проведений перерахунок пенсії. Стягувач почав отримувати новий розмір пенсії. Виплата перерахованих коштів (доплати за період зазначений у виконавчому документі), відповідно до зазначеного повідомлення, буде проведена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України. Виплата коштів на виконання рішень суду проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Отже, державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.

Підстави для повернення виконавчого листа стягувачу визначені статтею 37 Закону № 1404-VIII.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, за змістом наведеної норми, для повернення виконавчого листа стягувачу із цих підстав необхідними є такі умови:

- наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення;

- наявність встановленої законом щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

- внаслідок наявності вищезазначених заборон виключається можливість виконання відповідного рішення.

Приймаючи оскаржувану постанову, державний виконавець фактично лише описав обставини виконання судового рішення, повідомлені боржником, які, на думку виконавця, унеможливлюють вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження". Однак при цьому постанова не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Водночас судова практика, на яку посилається відповідач, не вважається законом в розумінні вимог пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Також суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження", тоді як стаття 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про яку зазначено в оскаржуваній постанові, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 1140/3479/18.

Судом встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі № 360/123/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.08.2022 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового стажу за списком № 1 періоди навчання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 20.05.1990 та з 01.08.1990 по 23.12.1990 в Лисичанському ордені трудового червоного прапора гірничому технікумі, з урахуванням раніше виплачених сум.

Матеріали справи містять протоколи перерахунку пенсії позивача, тобто в цій частині зазначене рішення суду виконано. При цьому, ні державним виконавцем, ні Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не надано доказів виконання рішення суду в частині виплати позивачу сум перерахованої пенсії з 30.08.2022

Крім того, відповідач у відзиві підтверджує, що фактично рішення суду виконано лише частково.

Також, суд вважає помилковими посилання відповідача на існування окремого порядку виконання рішення суду в частині виплати недоплаченої особі пенсії, оскільки, по-перше, на сьогодні такого порядку, затвердженого у встановленому законом порядку, немає, а, по-друге, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців (ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність постанови від 17.02.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №75075502, як наслідок зазначена постанова підлягає скасуванню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та оцінка яких має безпосередній вплив на прийняття судом рішення в цій справі.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладений обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довів суду правомірність оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З матеріалів справи судом встановлено, що інтереси позивача в даній справі представляє адвокат Галкін Вячеслав Леонідович, що підтведжується договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 115/1 від 19.02.2025 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1093775.

Також стороною позивача було долучено докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу: рахунок № 000041 від 19.02.2025 на суму 3500,00 грн (гонорар згідно умов договору від 19.02.2025 № 115/1), квитанція до прибукового касового ордера № 000041 від 19.02.2025 на суму 3500,00 грн (призначення: оплата правничої допомоги згідно договору від 19.02.2025 № 115/1), акт прийому-передачі виконаних робіт № 1/115/1 від 19.02.2025.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із дискреційними повноваженнями судді.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 15.05.2018 у справі №821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи категорію даної справи та її незначну складність, відсутність необхідності зібрання додаткових доказів, опрацювання великого обсягу інформації та технічної роботи щодо матеріалів справи, а також те, що адвокат не був задіяним до судових засідань, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 3500,00 грн є неспівмірним зі складністю цієї заяви, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Так, витрати на правничу допомогу не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, а відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягає задоволенню повністю на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 968,96 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 21028, місто Вінниця, Хмельницьке шосе, будинок 7, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 17.02.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.02.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 75075502.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 287 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Борзаниця