Справа № 260/1954/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/1954/24 пров. № А/857/21014/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі № 260/1954/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Луцович М. М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі також відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) від 15.02.2024 року № 08 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до стажу державної служби періоди роботи на посадах: 03.06.2002 р. по 24.01.2003 р. керуючого справами у виконавчому апараті ради, з 24.01.2003 р. по 05.05.2006 р. заступника голови районної ради, з 05.05.2006 р. по 01.12. 2010 р. заступника голови районної ради та з 01.12.2010 р. по 18.06.2012 р. начальника відділу організаційного забезпечення діяльності ради та перевести його з 22.06.2023 року (день первинного звернення з заявою про переведення) на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування позову позивач вказав, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Закарпатській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV). 22.06.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Закарпатській області із заявою про переведення його на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII. Однак рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 28.06.2023 № 08 відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі №260/5775/23 скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 28.06.2023 № 08, зобов`язано зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди роботи на посадах: комсорг по групі шкіл Міжгірського райкому ЛКСМ України з 01.10.1980 року по 19.12.1981 року, другий секретар Міжгірсьіюго РК ЛКСМ України з 19.12.1981 року по 10.11.1983 року, перший секретар Міжгірського РК ЖСМ України з 22.06.1984 року по 01.12.1988 року, заступник завідуючого організаційним відділом Міжгірського РК КПУ 3 01.12.1988-01.09.1989 року та зобов`язано повторно розглянути заяву про переведення на пенсію державного службовця від 22.06.2023. При повторному розгляді заяви позивача від 22.06.2023 на виконання рішення суду від 12.10.2023 у справі №260/5775/23 відповідач прийняв рішення від 15.02.2024 року № 08 про відмову у переведенні його на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу на посадах державної служби, так як робота в органах місцевого самоврядування відповідно до статті 14 Закону України від 07.06.2001 №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-III) не відноситься до посад державної служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 15.02.2024 року № 08 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пункту 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ з 22.06.2023, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 03.06.2002 по 18.06.2012 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме: з 03.06.2002 по 23.01.2003 на посаді керуючого справами у виконавчому апараті Міжгірської районної ради; з 24.01.2003 по 04.05.2006 на посаді заступника голови Міжгірської районної ради; з 05.05.2006 по 30.11.2010 на посаді заступника голови Міжгірської районної ради; з 01.12.2010 по 18.06.2012 на посаді начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Міжгірської районної ради.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, із посиланням на невірне застосування норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зазначило, що після розгляду заяви позивача винесено рішення №08 від 15.02.2024 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби (20 років). Вказує, що період роботи в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки посада, на якій працював позивач не відноситься до роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі № 260/1954/24 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , з 29.07.2018 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Закарпатській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

22 червня 2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо переходу з пенсії за віком, призначеної згідно з Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію, згідно Закону України «Про державну службу» № 889-VI від 10.12.2015 р.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) від 28.06.2023 року № 08 позивачу відмовлено у переході на пенсію відповідно до ЗУ «Про державну служби».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі №260/5775/23 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.06.2023 року № 08 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи на посадах: комсорг по групі шкіл Міжгірського райкому ЛКСМ України з 01.10.1980 року по 19.12.1981 року, другий секретар Міжгірсьіюго РК ЛКСМ України з 19.12.1981 року по 10.11.1983 року, перший секретар Міжгірського РК ЖСМ України з 22.06.1984 року по 01.12.1988 року, заступник завідуючого організаційним відділом Міжгірського РК КПУ 3 01.12.1988-01.09.1989 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву про переведення ОСОБА_1 з 22.06.2023 року на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», як особи, що набула стаж державної служби понад 20 років на момент вступу в дію Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу»; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі №260/5775/23 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 22.06.2023 та прийнято рішення від 15.02.2024 року № 08 про відмову у переведенні з пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII. Рішення мотивоване тим, що оскільки на день набрання чинності Законом № 889-VIII особа не займала посади державного службовця, стаж державної служби становить 16 років 11 місяців 7 днів (станом на 05.05.2014р. - дата звільнення з посади державного службовця). До стажу державної служби враховані наступні періоди: комсорг по групі шкіл Міжгірського райкому ЛКСМ України з 01.10.1980 року по 19.12.1981 року; другий секретар Міжгірського РК ЛКСМ України 3 19.12.1981 року по 10.11.1983 року; перший секретар Міжгірського РК ЖСМ України з 22.06.1984 року по 01.12.1988 року; заступник завідуючого організаційним відділом Міжгірського РК КПУ з 01.12.1988 по 01.09.1989 року; з 27.11.1990 по 31.05.1992 завідуючий організаційним відділом райсполкома; з 01.06.1992 по 01.09.1994 завідуючий відділом культури в справах молоді і спорту держадміністрації; з 02.09.1994 по 25.12.1995 завідуючий відділом культури виконкому районної Ради народних депутатів; з 26.12.1995 по 01.09.1997 завідуючий відділом культури райдержадміністрації; з 19.06.2012 по 30.04.2014 заступник голови райдержадміністрації.

Згідно запису трудової книжки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , з 03.06.2002 прийнятий в Міжгірську районну раду. Отже стаж роботи з 03.06.2002 по 18.06.2012 не може бути зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Незгода позивача із повторною відмовою у переведенні його із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої дійшов висновку про те, що рішення ГУ ПФУ у м. Києві від 15.02.2024 року № 08, яким позивачу безпідставно відмовлено у переході на інший вид пенсії є протиправним, а тому з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у м. Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пункту 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ з 22.06.2023, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 03.06.2002 по 18.06.2012 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме: з 03.06.2002 по 23.01.2003 на посаді керуючого справами у виконавчому апараті Міжгірської районної ради; з 24.01.2003 по 04.05.2006 на посаді заступника голови Міжгірської районної ради; з 05.05.2006 по 30.11.2010 на посаді заступника голови Міжгірської районної ради; з 01.12.2010 по 18.06.2012 на посаді начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Міжгірської районної ради.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII (далі Закон №889-VIII) з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII (далі Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 11, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отож, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що право на пенсію державного службовця за віком мають особи, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку; мають передбачений законодавством страховий стаж; мають необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (не менше 20 років).

Встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі №260/5775/23 повторно розглянуто заяву позивача від 22.06.2023 та прийнято рішення від 15.02.2024 року № 08 про відмову у переведенні з пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII. Рішення мотивоване тим, що оскільки на день набрання чинності Законом № 889-VIII особа не займала посади державного службовця, стаж державної служби становить 16 років 11 місяців 7 днів (станом на 05.05.2014р. - дата звільнення з посади державного службовця).

До стажу державної служби не врахований період роботи позивача з 03.06.2002 по 18.06.2012 в Міжгірській районній раді.

З цього приводу слід зазначити наступне.

У відповідності до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 за №229 (надалі по тексту також Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Приписами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом №889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 за №283, який слід застосовувати при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 03.06.2002 по 18.06.2012 працював в органах місцевого самоврядування, а саме:

- з 03.06.2002 по 23.01.2003 на посаді керуючого справами у виконавчому апараті Міжгірської районної ради;

- з 24.01.2003 по 04.05.2006 на посаді заступника голови Міжгірської районної ради;

- з 05.05.2006 по 30.11.2010 на посаді заступника голови Міжгірської районної ради;

- з 01.12.2010 по 18.06.2012 на посаді начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Міжгірської районної ради.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих Законом.

Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Також, пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону №889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Крім того, згідно з чинним на час звернення із заявою пунктом 4 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, встановлено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Враховуючи наведене, період перебування позивача з 03.06.2002 по 18.06.2012 на посадах керуючого справами у виконавчому апараті Міжгірської районної ради, заступника голови Міжгірської районної ради, начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Міжгірської районної ради, тобто час роботи на посадах в органі місцевого самоврядування, підлягає зарахуванню до стажу державної служби в силу наведених вище законодавчих вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №735/939/17 та в постанові від 19.03.2019 по справі №357/1457/17.

З огляду на викладене, рішення № 08 від 15.02.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, на пенсію за віком, яка призначається відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ підлягає скасуванню.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що дотримання позивачем інших необхідних умов для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» не є спірним у даній справі, тому позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пункту 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ з 22.06.2023, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 03.06.2002 по 18.06.2012 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 також підлягають задоволенню.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу повинна бути призначена з 22.06.2023 (з дати звернення до пенсійного органу).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скаргм, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі № 260/1954/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник