Справа № 640/3715/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 рокуСправа №640/3715/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства Інфузія в особі представника Сердюка Олександра Володимировича до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-
17.02.2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства Інфузія в особі представника Сердюка Олександра Володимировича до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що в поданій 25.07.2019 року позивачем до контролюючого органу в електронному вигляді (електронним документом) податкової декларації з податку на прибуток за І півріччя 2019 р. ПрАТ «Інфузія» в ряд. 23 ПН правильно та в повному обсязі вказало суму нарахованого та виплаченого в другому кварталі 2019 р. податку на репатріацію в загальному розмірі 106 496,00 грн. (копії платіжних доручень перерахування до бюджету податків додаються) за виплату процентів за договором позики - компанії «4А Games Limited»« м. Нікосія, Кіпр. Зокрема позивачем було сплачено до держбюджету 17.04.2019 р. - 41 254,74 грн., 28.05.2019 р. - 63 111,34 грн. і 25.06.2019 р. - 2129,92 грн. Протягом наступних 3-го та 4-го кварталів 2019 р. виплат процентів вищевказаному нерезиденту за користування позикою ПрАТ «Інфузія» не здійснювало, а отже, і граничних термінів сплати податку на репатріацію не виникало. Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з боку позивача відсутній факт порушення граничних строків сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб. В поданій 25.10.2019 року податковій декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2019 р. позивачем було допущено помилку, а саме, не заповнено ряд.24 ПН на суму значення ряд. 23 ПН декларації попереднього звітного періоду, що призвело до завищення суми податку на 106 496,00 грн. Дана помилка була позивачем самостійно виправлена шляхом подання 27.11.2019 р. уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за три квартали 2019р. В розрахунковій же частині акту перевірки, в п.1 «Перевірка термінів сплати податку на прибуток», з безпідставних причин зазначено: граничний термін сплати - 19.11.2019 р., однак насправді це наступний день після фактичної сплати позивачем в повному розмірі податку на прибуток за три квартали 2019р., але аж ніяк не податку на репатріацію, якого в 3-му та 4-му кварталах 2019 р. взагалі не було, та дата сплати - 27.11.2019р., що насправді являється фактичною датою подання позивачем уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за три квартали 2019 р., а підстав для нарахування та сплати податку на репатріацію в 3-му та 4-му кварталах 2019р. взагалі немає. Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Отже, порушення пп.141.4.2 п.141.4 ст.141, п.137.1 ст. 137 та п. 57.1. ст. 57 Податкового кодексу України відсутні, як наслідок застосування штрафу, передбаченого ст. 122/126 Податкового кодексу України, є протиправним та необґрунтованим.
14.03.2025 року від представника Головного управління ДПС у м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Відповідно до ст.75 ПКУ, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПКУ). Тобто, камеральна перевірка - це перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, відповідно до пп.75.1.1 ПКУ зі змінами та доповненнями. Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПКУ платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПКУ та законами з питань митної справи. Згідно з п.31.1 ст.31 ПКУ строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Пунктом 36.1 статті 36 ПКУ визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПКУ. Відповідно до п.38.1 ст.38 ПКУ виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до п.36.5 ст.36 ПКУ відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених ПКУ або законами з питань митної справи. Згідно п.54.1 ст.54 ПКУ платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до п.137.4 ст.134 ПКУ податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених п.137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду. Відповідно до п.50.1 ст.50 ПКУ платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати до подання такого уточнюючого розрахунку. Пунктом 57.1 статті 57 та пунктом 203.2 статті 203 ПКУ визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації. Відповідальність за порушення термінів сплати грошового зобов`язання, на дату перевірки, визначена ст.126 ПКУ в якій було зазначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених п.126.2 цієї статті) протягом строків, визначених ПКУ, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених п.126.1 ст.126 ПКУ, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки. Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, якій підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого ПКУ строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ (далі Закон № 3863-ІХ) пункт 2розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (Відомості Верховної Ради України, 2023 р., № 29, ст. 111) викладено в новій редакції.
Так, приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" установлено, що інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27,частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання вимог Закону № 3863-ІХ наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок № 399).
Пунктом 22 Порядку № 399 встановлено, що на підставі отриманих примірників протоколу та переліку судових справ відповідальною особою протягом семи робочих днів після завершення автоматизованого розподілу судових справ передаються судові справи до судів, визначених за результатами автоматизованого розподілу.
18.02.2025 року зазначена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями остання передана для розгляду судді Пруднику С.В.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у м. Києві на підставі пп.191.1.2 п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, в порядку п.76.3 ст.76, Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями (далі - ПКУ) проведено камеральну перевірку своєчасної сплати (перерахування) суми зобов`язання по податку на прибуток за три квартали 2019 року.
При проведенні камеральної перевірки встановлено факти порушення платником термінів сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток ПрАТ «Інфузія» задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток за три квартали 2019 року.
За результатами перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт камеральної перевірки від 28.12.2019 №002171/26-15-04-10/31287944 та надіслано позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, отримано позивачем 20.01.2020.
ПрАТ «Інфузія» було подано заперечення до акту про результати камеральної перевірки від 28.12.2019 №002171/26-15-04-10/31287944.
Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що його належить скасувати, звернувся з цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався наступним.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим Кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
У свою чергу, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Статтею 76 Податкового кодексу України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Таким чином, метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов`язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 1201, 1202 Податкового кодексу України.
За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 86.2 ст. 86 ПК України).
Відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Відповідно до пункту 130.9 статті 130 Податкового кодексу України особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
В поданій 25.07.2019 року позивачем до контролюючого органу в електронному вигляді (електронним документом) податкової декларації з податку на прибуток за І півріччя 2019 р. ПрАТ «Інфузія» в ряд. 23 ПН правильно та в повному обсязі вказало суму нарахованого та виплаченого в другому кварталі 2019 р. податку на репатріацію в загальному розмірі 106 496,00 грн. (копії платіжних доручень перерахування до бюджету податків додаються) за виплату процентів за договором позики - компанії «4А Games Limited»« м. Нікосія, Кіпр. Зокрема позивачем було сплачено до держбюджету 17.04.2019 р. - 41 254,74 грн., 28.05.2019 р. - 63 111,34 грн. і 25.06.2019 р. - 2129,92 грн. Протягом наступних 3-го та 4-го кварталів 2019 р. виплат процентів вищевказаному нерезиденту за користування позикою ПрАТ «Інфузія» не здійснювало, а отже, і граничних термінів сплати податку на репатріацію не виникало. Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з боку позивача відсутній факт порушення граничних строків сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
В поданій 25.10.2019 року податковій декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2019 р. позивачем було допущено помилку, а саме, не заповнено ряд.24 ПН на суму значення ряд. 23 ПН декларації попереднього звітного періоду, що призвело до завищення суми податку на 106 496,00 грн. Дана помилка була позивачем самостійно виправлена шляхом подання 27.11.2019 р. уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за три квартали 2019р.
В розрахунковій же частині акту перевірки, в п.1 «Перевірка термінів сплати податку на прибуток», з безпідставних причин зазначено: граничний термін сплати - 19.11.2019 р., однак насправді це наступний день після фактичної сплати позивачем в повному розмірі податку на прибуток за три квартали 2019р., але аж ніяк не податку на репатріацію, якого в 3-му та 4-му кварталах 2019 р. взагалі не було, та дата сплати - 27.11.2019р., що насправді являється фактичною датою подання позивачем уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за три квартали 2019 р., а підстав для нарахування та сплати податку на репатріацію в 3-му та 4-му кварталах 2019р. взагалі немає.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, порушення пп.141.4.2 п.141.4 ст.141, п.137.1 ст. 137 та п. 57.1. ст. 57 Податкового кодексу України відсутні, як наслідок застосування штрафу, передбаченого ст. 122-126 Податкового кодексу України, є протиправним та необґрунтованим.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 2102 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2102 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву приватного акціонерного товариства Інфузія в особі представника Сердюка Олександра Володимировича до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник