Справа № 160/12396/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпровська міська рада
про визнання протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити певні дії,
13.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2023 року № 235803/1-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2020 рік у сумі 333,58 грн.;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2023 року № 235803/2-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2021 рік у сумі 403,25 грн.;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2023 року № 235803/3-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2022 рік у сумі 478,00 грн.;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України в Дніпропетровській області на особовому рахунку платника податків та інтегрованій картці платника по орендній платі відносно ОСОБА_1 видалити відомості про нарахування податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 27.04.2023 року № 235798/1-2412-0463 форми «Ф», № 235795/1-2412-0463 форми «Ф», № 235803/1-2412-0463 форми «Ф»; № 235798/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235795/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235803/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235798/3-2412-0463 форми «Ф»; № 235795/3-2412-0463 форми «Ф»; № 235803/3-2412-0463 форми «Ф».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про протиправність винесених ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень, оскільки ОСОБА_1 не є орендарем земельних ділянок та не може бути платником орендної плати, у зв`язку з чим позивач просила суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року адміністративний позов повернуто позивачці відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення стосуються різних договорів оренди землі, а отже, не пов`язані між собою. За поданою позовною заявою фактично підлягають вирішенню окремі спори, які стосуються різних правовідносин, не об`єднані доказами та за вирішення кожного з яких сплачується судовий збір у відповідному розмірі.
25.12.2024 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та 06.01.2025 року було передано на розгляд судді.
На виконання вимог ухвали від 08.01.2025 року позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
21.01.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Дніпровську міську раду.
03.02.2025 року від Дніпровської міської ради надійшли пояснення, відповідно до яких вказано, що позивач використовує в своїй фінансово господарській діяльності земельні ділянки, на яких розташовані нежитлові приміщення за адресою: Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 106-А. та отримує доходи від здійснення даної діяльності. Відповідно до п. 21 вказаних Договорів оренди землі, після припинення дії договору Орендар за актом приймання - передачі повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, матеріали справи не містять акту приймання - передачі повернення Орендодавцеві земельної ділянки позивачем. Відповідно до реєстру речових прав вищезазначені договори оренди зареєстровані, як діючі, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, що містяться у матеріалах справи
06.02.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що після закінчення строків, на які було укладено договори оренди землі, дію даних договорів було припинено, а тому з 30.07.2018 відсутні будь-які підстави вважати позивача платником податкового зобов`язання з орендної плати на підставі договорів оренди від 30.12.2023.
19.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду встановлено позивачу строк для надання пояснень щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.
05.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку та поновлено строк звернення до суду з цим позовом.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п.8 договору його укладено до тридцятого липня 2018 року. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.
Відповідно до п.8 договору його укладено до тридцятого липня 2018 року. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.
Відповідно до п.8 договору його укладено до тридцятого липня 2018 року. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.
???Після спливу строку дії зазначених договорів оренди, позивач не звертався до Дніпровської міської ради стосовно поновлення строку дії договорів оренди на той самий строк та на тих самих умовах.
Також, судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 27.04.2023 року № 235803/1-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2020 рік у сумі 333,58 грн.;
- від 27.04.2023 року № 235803/2-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2021 рік у сумі 403,25 грн.;
- від 27.04.2023 року № 235803/3-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2022 рік у сумі 478,00 грн.
Позивач вважає, що вищевказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення із цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Стаття 269 Податкового кодексу України розрізняє:
платників земельного податку, якими є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;
платників орендної плати, якими є землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з підпунктом 270.1.2. пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об`єкти оподаткування орендною платою - це земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів , з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами). Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
- не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
- може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.
- для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку.
- для баз олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, не може перевищувати 0,1 відсотка нормативної грошової оцінки.
Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Також, за правилами пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Вимогами абзацу першого пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Крім того, в силу вимог пункту 287.1. статі 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Так, з матеріалів справи вбачається, що після закінчення строків, на які було укладено договори оренди землі, у визначені ст.8 Договорів строки орендар письмово не повідомив про намір продовжити дію договорів оренди землі, відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», з 30.07.2018 дію договорів оренди землі від 30.12.2013 було припинено, що також підтверджується листом Дніпровської міської ради №8/9-65 від 22.01.2024 року.
Отже, враховуючи, що після закінчення строків, на які було укладено договори оренди землі, дію даних договорів було припинено, а тому з 30.07.2018 року відсутні будь-які підстави вважати позивача платником податкового зобов`язання з орендної плати на підставі договорів оренди від 30.12.2023 року.
Таким чином, суд погоджується з позивачем, що без наявності укладених у встановленому законом порядку договорів оренди земельної ділянки, позивач не може бути платником визначених в оскаржуваних податкових повідомлення-рішеннях податкових зобов`язань - орендної плати з фізичних осіб.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у податкового органу не було правових підстав для донарахуванням позивачу плати за землю за 2020-2022 роки згідно із спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 27.04.2023 року № 235798/1-2412-0463 форми «Ф», № 235795/1-2412-0463 форми «Ф», № 235803/1-2412-0463 форми «Ф»; № 235798/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235795/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235803/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235798/3-2412-0463 форми «Ф»; № 235795/3-2412-0463 форми «Ф»; № 235803/3-2412-0463 форми «Ф», оскільки позивач в 2020-2022 роках не був користувачем земельних ділянок, які розташовані за адресою: вул. Набережна Перемоги, 106-А, м. Дніпро, що свідчить про їх протиправність, та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головне управління ДПС у Дніпропетровській області на особовому рахунку платника податків ОСОБА_1 видалити відомості про нарахування податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 27.04.2023 року № 235798/1-2412-0463 форми «Ф», № 235795/1-2412-0463 форми «Ф», № 235803/1-2412-0463 форми «Ф»; № 235798/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235795/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235803/2-2412-0463 форми «Ф»; № 235798/3-2412-0463 форми «Ф»; № 235795/3-2412-0463 форми «Ф»; № 235803/3-2412-0463 форми «Ф», суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, як така, що заявлена позивачем передчасно, оскільки такий обов`язок виникне у відповідача у зв`язку із скасуванням спірних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи вимоги ст. 139 КАС України та відповідно до задоволених позовних вимог, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 2780,87 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2023 року № 235803/1-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2020 рік у сумі 333,58 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2023 року № 235803/2-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2021 рік у сумі 403,25 грн.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2023 року № 235803/3-2412-0463 форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 за кодом платежу 18010900 з орендної плати фізичних осіб за 2022 рік у сумі 478,00 грн.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2780,87 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят гривень вісімдесят сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв