Справа № 620/5990/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/5990/21

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 620/5990/21,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувала справа № 620/5990/21.

26.03.2025 позивач звернувся до суду із заявою в порядку статті 382, статті 383 КАС України та змінити спосіб виконання судового рішення.

Дослідивши зміст заяви та додані до неї документи в порядку статті 383 КАС України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.03.2025 № 2395, за виконавчим листом № 620/5990/21, виданим 13.09.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом, 19.07.2024 виконавче провадження закінчено.

Надалі позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає таке.

Так, відповідно до статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII та статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Заява позивача обґрунтована протиправністю дій відповідача, який при виконанні судового рішення не врахував висновки викладені в рішенні суду.

Так, частиною четвертою статті 383 КАС України визначено, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

З аналізу вищенаведеної правової норми вбачається, що момент, з якого починається перебіг десятиденного строку на подання заяви є той момент, коли особа-позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення його прав у зв`язку з невиконанням рішення суду, але не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Тобто, визначена даною правовою нормою умова не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа не є альтернативною вказаному 10-денному строку, а має застосовуватись саме в його межах.

Дослідивши заяву позивача на предмет відповідності вказаним вище вимогам, закріпленим статтею 383 КАС України, суд зазначає наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 19.07.2024 виконавче провадження за виконавчим листом № 620/5990/21 закінчено.

Таким чином, десятиденний строк звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України щодо протиправності дій на предмет невиконання даного судового рішення обчислюється з наступного дня після закінчення строку його виконання.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 09.09.2024

В порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України позивач звернувся лише 26.03.2025, тобто з порушенням десятиденного строку для звернення із цією заявою.

При цьому, суд звертає увагу, що можливості поновлення такого строку зазначена норма Кодексу не передбачає.

Водночас, суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до абзацу 2 частини п`ятої статті 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Таким чином, враховуючи те, що подана заява в частині передбаченої статтею 383 КАС України не відповідає вимогам, визначеним частиною четвертою статті 383 КАС України, то остання підлягає поверненню з огляду на приписи абзацу 2 частини п`ятої статті 383 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі №620/5990/21 повернути заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І. Соломко