Справа № 160/25962/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуСправа №160/25962/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 24.05.2024р., -

УСТАНОВИВ:

26.09.2024р. через систему «Електронний суд» Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та, з урахуванням виправленої позовної заяви від 09.10.2024р., просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.05.2024р. № Головного управління ДПС у Дніпропетровській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.05.2024р. № Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акту перевірки від 26.04.2024р. за порушення строків сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за І,ІІ, Ш та ІУ квартал 2022р. за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача були застосовані штрафні санкції у розмірі 3101,14 грн. та 5089,99 грн., відповідно. Позивач вважає зазначені оспорювані податкові повідомлення-рішення протиправними, тому просив їх скасувати у судовому порядку, оскільки вони були прийняті у період процедури ліквідації банку, яка триває з 25.02.2022р., тобто, всупереч вимогам ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено, що під час здійснення ліквідації банку у нього не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, також зазначив, що приписи податкового законодавства не поширюються на банки, які перебувають у процедурі ліквідації за вищенаведеним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно до п.1.3 ст.1 ПК України про що свідчать і правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.12.2018р. у справі №826/11017/16. У відповіді на відзив від 12.11.2024р. позивач послався на ті ж самі обставини, що і у позові, додатково вказав на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.10.2020р. у справі №320/5681/18 (а.с.1-4, 125-126).

Ухвалою суду від 14.10.2024р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження правомірності прийняття оспорюваних ППР з урахуванням перебування позивача у стадії ліквідації у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про банки і банківську діяльність», виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.75).

На виконання вищезазначених вимог ухвали суду, 05.11.2024р. засобами поштового зв`язку від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю посилаючись на те, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються тільки Податковим Кодексом України і не можуть встановлюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства п.7.3 ст.7 ПК України; у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням ПК України, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення ПК України п.5.2 ст.5 ПК України. А відповідно, на переконання відповідача, введення процедури ліквідації не звільняє платника податків юридичну особу, якою є банк, від сплати поточних обов`язкових платежів до моменту виключення даної юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. Податковим кодексом не передбачено будь-яких виключень щодо нарахування та сплати податків банками, які перебувають у стадії ліквідації. Процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ч.7 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому відповідно до ст.124 ПК України за порушення правил сплати (перерахування) податків до такого платника застосовується штраф. Так, позивачем самостійно було задекларовано податкові зобов`язання у поданих деклараціях з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за І, ІІ, ІУ квартали 2022 року, зазначені у них податкові зобов`язання позивачем були сплачені з порушенням строків їх сплати визначених законом про що було складено акт камеральної перевірки від 26.04.2024р., тому відповідач вважає, що під час винесення оспорюваних податкових повідомлень-рішень про застосування до позивача штрафу ДПС діяло в спосіб та у межах, визначених чинним законодавством України у зв`язку із чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають (а.с.82-86).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, що було об`єктивною перешкодою для розгляду справи по суті у вказаний строк, ухвалою суду від 07.04.2025р. розгляд даної справи було продовжено до 07.04.2025р. на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.131).

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 07.04.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зареєстроване як юридична особа за адресою: місто Київ, вулиця Малопідвальна, будинок 8, видом економічної діяльності позивача є 64.19 інші види грошового посередництва (основний), що підтверджується копією Витягу з ЄДРПОУ станом на 20.12.2022р., наявною у справі (а.с.6-17, 62-73).

09.02.2022р. позивачем до ГУ ДПС у Дніпропетровській області були подані наступні податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік, а саме:

- податкова декларація за 2022 рік, Західно-Донбаське управління Павлоградська ДПІ (м. Павлоград), де самостійно визначена загальна сума податкового зобов`язання склала 78078,00 грн. (а.с.95-96);

- податкова декларація за 2022 рік Західно-Донбаське управління, Першотравенська ДПІ (Першотравенський район), де самостійно визначена сума податкового зобов`язання склала 67177,50 грн. (а.с.97-98).

Далі, Правлінням Національного банку України було прийнято рішення від 25.02.2022 року №90-рш/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"". Повний та офіційний текст рішення публічно доступний на сайті НБУ (https://bank.gov.ua/ua/legislation/Decision_25022022_90_rsh_bt).

Відповідно до зазначеного рішення Правління Національного банку України з 25.02.2022р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав ліквідацію Банку строком на три роки з 25.02.2022р. до 24.02.2025р. включно. Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора Банку, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, призначено строком на три роки з 25.02.2022р. до 24.02.2025р. включно, відповідні повноваження підтверджено відомостями в ЄДРПОУ (а.с.6-17).

Надалі, 26.04.2024р., посадовою особою контролюючого органу (ГУ ДПС у Дніпропетровській області) на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 ПК України, у порядку визначеному статтею 76 ПК України проведено камеральну перевірку ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за результатами якої складено акт камеральної перевірки №29845/04-36-04-10/00039002 від 26.04.2024р. (а.с.52-54,88-89).

За висновками наведеного акту перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1 ст.57 та абзацу б п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України щодо терміну сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з юридичних осіб, а саме:

- по податковій декларації № від 09.02.2022р. по терміну сплати 29.04.2022р. фактичною сплатою 26.07.2023р., по терміну сплати 29.07.2022р. фактично сплачено 26.07.2023р., по терміну сплати 31.10.2022р. фактично сплачено 26.07.2023р., по терміну сплати 31.10.2022р. фактично сплачено 27.09.2023р.;

- по податковій декларації № від 09.02.2022р. по терміну сплати 29.04.2022р. фактично сплачено 26.07.2023р., по терміну сплати 29.07.2022р. фактично сплачено 26.07.2023р., по терміну сплати 29.07.2022р. фактично сплачено 27.09.2023р., по терміну сплати 31.10.2022р. фактично сплачено 27.09.2023р., по терміну сплати 31.10.2022р. фактично сплачено 22.03.2024р., по терміну сплати 30.01.2023р. фактично сплачено 22.03.2024р. (а.с.52-54,88-89).

На підставі вищенаведених висновків акту перевірки за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період І,ІІ,Ш, ІУ квартали 2022 року, відповідачем 24.05.2024р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «Ш», за яким до позивача застосовано штраф у розмірі 3101,14 грн. (а.с.16-19,91-92);

- № форми «Ш» за яким до позивача застосовано штраф у розмірі 5089,99 грн. (а.с.27-28, 55-56,93-94).

Згадані вище податкові повідомлення-рішення позивачем були оскаржені до органу ДПС України шляхом подання скарги, за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 13.08.2024р. за №24653/6199-00-06-03-02-06 за змістом якого вищенаведені податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скарга позивача без задоволення (а.с.21-22, 49-50,119-122).

Правомірність прийняття відповідачем вищенаведених податкових повідомлень-рішень №, № від 24.05.2024р., є предметом спору у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За положеннями пункту 49.1 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Статтею 266 ПК України встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками цього податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України.

За приписами абзацу «б» підпункту 266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що настає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Отже, із аналізу наведених приписів слідує, що податкові зобов`язання, які самостійно визначені платником податку у податкових деклараціях, є узгодженими, а відповідно, підлягають сплаті у встановлені вище згадані строки.

З 1 січня 2021 року набрали чинності положення пункту 79 Закону України від 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 17 грудня 2020 року №1117-IX), якими статті 123, 124, 126 і 128 ПК України фактично викладено в нових редакціях.

За вказаними змінами відповідальність за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з 1 січня 2021 року регулюється статтею 124 ПК України.

Так, згідно з пунктом 124.1 цієї статті у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 1.3 статті 1 ПК України встановлено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону № 4452-VI встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 цієї статті ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За положеннями частини першої статті 36 Закону № 4452-VI визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI).

А відповідно до частини третьої статті 46 Закону № 4452-VI передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Тобто, під час вирішення питання щодо поширення дії відповідної норми на спірні правовідносини визначальним є саме період, під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) відповідно до вимог Закону № 4452-VI. Таким періодом законодавцем визначено строк здійснення ліквідації банківської установи.

Відтак, під час здійснення ліквідації банківської установи не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) відповідно до вимог Закону № 4452-VI.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 826/11017/16, у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №825/2771/15.

Так, як встановлено судом вище, позивачем 09.02.2022р. було подано до контролюючого органу дві податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

податкова декларація за 2022 рік, Західно-Донбаське управління Павлоградська ДПІ (м. Павлоград), де самостійно визначена загальна сума податкового зобов`язання склала 78078,00 грн. (а.с.95-96);

- податкова декларація за 2022 рік Західно-Донбаське управління, Першотравенська ДПІ (Першотравенський район), де самостійно визначена сума податкового зобов`язання склала 67177,50 грн. (а.с.97-98).

В той же час, судом встановлено, що 25.02.2022р. Правлінням Національного банку України було прийнято рішення від 25.02.2022 року №90-рш/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"". Повний та офіційний текст рішення публічно доступний на сайті НБУ (https://bank.gov.ua/ua/legislation/Decision_25022022_90_rsh_bt).

Відповідно до зазначеного рішення Правління Національного банку України з 25.02.2022р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав ліквідацію Банку строком на три роки з 25.02.2022р. до 24.02.2025р. включно, що підтверджено відомостями в ЄДРПОУ (а.с.6-17).

У період процедури ліквідації банку, яка розпочалася з 25.02.2022р., зазначені вище самостійно задекларовані податкові зобов`язання позивачем не були сплачені у встановлені п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України строки, а сплачувалися із запізненням, що не заперечується позивачем та підтверджується актом камеральної перевірки №29845/04-36-04-10/00039002 від 26.04.2024р. (а.с.52-54,88-89).

Тобто, із наведених встановлених судом обставин слідує, що порушення позивачем строків сплати грошового зобов`язання, визначеного у згаданих вище податкових деклараціях за 2022р. від 09.02.2022р., мало місце у період дії процедури ліквідації банку з 25.02.2022р. по 24.02.2025р. включно.

А відповідно, у цей період до позивача нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), не застосовується згідно до вимог пункту 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI.

Аналізуючи встановлені вище обставини у цій справі із вищенаведеними приписами чинного законодавства у їх сукупності та враховуючи те, що вищенаведені податкові зобов`язання виникли та погашені позивачем із порушенням терміну сплати після запровадження тимчасової адміністрації в банку (після 25 лютого 2022 року) та під час ліквідаційної процедури (з 25.02.2022р. по 24.02.2025р.), а для банківських установ, які визнано неплатоспроможними, законодавцем встановлено особливий порядок погашення податкового боргу, суд приходить до висновку, що застосування до ПАТ «Промінвестбанк» штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями від 24.05.2024р. у період перебування платника-банка у процедурі ліквідації суперечить пункту 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI, тому є протиправним.

За таких обставин, оспорювані податкові повідомлення-рішення №, № від 24.05.2024р. підлягають визнанню судом протиправними та скасуванню.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, у ході судового розгляду даної справи правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями, з урахуванням встановлених судом вище обставин та аналізу наведеного чинного законодавства, належними, достатніми та допустимими доказами, відповідачем не доведена.

Є безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що введення процедури ліквідації не звільняє платника податків юридичну особу, якою є банк, від сплати поточних обов`язкових платежів до моменту виключення такої юридичної особи з ЄДРПОУ, з огляду на те, що, по-перше, у даному випадку, спір у цій справі не стосується сплати обов`язкових платежів, оскільки такий платіж ( податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) був задекларований позивачем самостійно та сплачений, але з порушенням установлених законом строків, по-друге, даний спір стосується нарахування відповідачем позивачеві штрафних санкцій за несвоєчасну сплату таких платежів, які (штраф, неустойка, пеня) не застосовуються у період ліквідації банку в силу пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи відповідача з приводу того, що до даних правовідносин мають застосовуватися лише приписи Податкового кодексу України, оскільки зазначене суперечить самим положенням п.1.3 ст.1 ПК України, яким передбачено, що цим Кодексом не регулюються питання погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу, зокрема, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також і такі аргументи відповідача суперечать вищенаведеній судовій практиці Верховного Суду.

Інші аргументи та доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, уважно вивчені судом, проте, не беруться до уваги, оскільки не спростовують наведених вище висновків суду та згаданих вище правових висновків Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, оспорюваних податкових повідомлень-рішень про застосування до позивача штрафних санкцій, суд приходить до висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 24.05.2024р., є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

А отже, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень застосування штрафних санкцій, були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. згідно ставки судового збору за подання позову майнового характеру, встановленої ст.4 Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем згідно платіжної інструкції №334083 від 13.09.2024р. (а.с.5,61).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 24.05.2024р. задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №, № від 24.05.2024р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, вулиця Малопідвальна, будинок 8, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва