Справа № 400/4763/24
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 р. № 400/4763/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Устинова І.А. розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
третя особаОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,
провизнання протиправним та скасування п.1 та п.2 частини наказу №51 від 27.03.2024,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт перший та другий наказової частини наказу №51 від 27.03.2024 т.в.о.командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) полковника ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає спірний наказ протиправним. Так, зі змісту оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вбачається, що в результаті службового розслідування встановлено: «З пояснення солдата ОСОБА_1 встановлено, що причиною його відмови від виконання наказу є хвороба дружини та її потреба у догляді». Така встановлена обставина є хибною та спростовується письмовим доказом у вигляді пояснення, з якого вбачається, що позивач пояснював наступне: « 06.03.2024 під час шикування об 07.00 год 1 підрозділу ПВО ком.1 під.майор ОСОБА_2 довів до особового складу список в/службовців, які мають убути для проходження служби в іншу військову частину…я просив нашого командира майора ОСОБА_2 , що я вибуваю до іншої частини, но мені його ніхто не показав.». Позивач зазначає, що пояснення, відібрані у нього 20.03.2024, дописані іншою особою та не мають підпису позивача, тобто, підписані іншою особою. В такий спосіб відповідач звузив право позивача на захист та надання аргументованої відповіді по суті інкримінованого йому дисциплінарного правопорушення. Позивач підтверджує, що його безпосередній командир майор ОСОБА_2 06.03.2024 року віддав усний наказ солдату ОСОБА_1 про звільнення з вч НОМЕР_1 та призначення до вч НОМЕР_2 , тому він є незаконним, адже, він відданий особою в неналежному порядку та не в межах її повноважень; за змістом суперечить чинному законодавству; пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина. Відповідальність за незаконного наказу не настає. Відсутність належного повідомлення військовослужбовця-позивача про видання наказу щодо його звільнення з військової частини НОМЕР_1 та його призначення до військової частини НОМЕР_2 фактично унеможливлює виконання військовослужбовцем такого наказу та не може вважатися невиконанням такого наказу. Також, позивач зазначив, що відповідач визнав неналежне виконання службових обов`язків майором ОСОБА_2 , що свідчить про порушення командиром позивача ст. 19 Конституції України, скоєне відносно позивача.

Ухвалою від 27.05.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що за фактом відмови позивача від виконання наказу під час діє воєнного стану було проведено службове розслідування. За результатами службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС позивача було звільнено з займаної посади та призначено солдатом резерву 45 запасної роти військової частини НОМЕР_2 . 06.03.2024 близько 06:15 год на ранковому шикуванні особового складу 1 підрозділу та 11 взводу охорони на місці розосередження 1 підрозділу тимчасово виконуючий обов`язки командира 1 підрозділу майором ОСОБА_4 було доведено накази начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС. 06.03.2024 військовослужбовці 1 підрозділу та 11 взводу охорони, у тому числі позивач були доставлені на територію військової частини НОМЕР_1 , де близько 09:30 год на стройовому плацу заступником командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 було доведено рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.02.2024 № 1815 дск щодо переміщення особового складу з військових частин Повітряних Сил Збройних Сил України до військових частин резерву та накази начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС, № 336-РС, відповідно до яких особовий склад військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивач того ж дня звільняються з займаних посад та мають вибуто до військової частини НОМЕР_2 . Однак, позивач відкрито відмовився від виконання наказу у присутності свідків, про що було складено відповідний акт відмови від виконання наказу та повторно доведено позивачу про кримінальну відповідальність та роз`яснено наслідки непокори. Також, наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС було доведено під підпис позивачу. Командиром військової частини НОМЕР_1 06.03.2024 було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. А відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) від 06.03.2024 № 58 позивач вважається таким, що не вибув до військової частини НОМЕР_2 , у зв`язу з відмовою. З пояснення позивача під час службового розслідування було з`ясовано, що причиною відмови стало хвороба дружини та її потреба в догляді. Командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 27.03.2024 № 51 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування», зокрема на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність» (п. 1) та вирішено не виплачувати позивачу щомісячну премію за березень 2024 (п. 2). Позивача з оскаржуваним наказом ознайомлено під підпис. Відтак, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а оскаржувані позивачем пункти наказу правомірними, у зв`язку з доведеністю його вини під час службового розслідування.

Під час судового розгляду сторонами надавались додаткові пояснення та докази.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивача відповідно до витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2022 № 68 за призовом під час мобілізації, на особливий період призначено на посаду дизелистом-електриком відділення енергетичного забезпечення 1 підрозділу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС, зокрема позивача було звільнено з займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 та призначено солдатом резерву 45 запасної роти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно матеріалів справи позивач відмовився від виконання вищезазначеного наказу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 № 157 призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов відмови позивача виконувати наказ Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 27.03.2024 № 51 «Про результати службового розслідування», пунктом 1 якого на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність» та пунктом другим вирішено не виплачувати позивачу щомісячну премію за березень 2024.

Позивач вважає протиправними пункти перший та другий наказової частини наказу №51 від 27.03.2024, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Згідно з статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

За статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24.03.1999 №551-XIV Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з п.4 розділу V Порядку №608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Так, позивач вважає протиправними пункти перший та другий наказової частини наказу №51 від 27.03.2024.

Згідно пункту 1 наказу №51 від 27.03.2024 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», а пунктом другим вирішено не виплачувати позивачу щомісячну премію за березень 2024.

Зі змісту цього наказу вбачається, що під час службового розслідування було встановлено наступне.

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС позивача було звільнено з займаної посади та призначено солдатом резерву 45 запасної роти військової частини НОМЕР_2 .

06.03.2024 близько 06:15 год на ранковому шикуванні особового складу 1 підрозділу та 11 взводу охорони на місці розосередження 1 підрозділу тимчасово виконуючий обов`язки командира 1 підрозділу майором ОСОБА_4 було доведено накази начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС. 06.03.2024 військовослужбовці 1 підрозділу та 11 взводу охорони, у тому числі позивач були доставлені на територію військової частини НОМЕР_1 , де близько 09:30 год на стройовому плацу заступником командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 було доведено рішення Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.02.2024 № 1815 дск щодо переміщення особового складу з військових частин Повітряних Сил Збройних Сил України до військових частин резерву та накази начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС, № 336-РС, відповідно до яких особовий склад військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивач того ж дня звільняються з займаних посад та мають вибуто до військової частини НОМЕР_2 .

Однак, позивач відкрито відмовився від виконання наказу у присутності свідків, про що було складено відповідний акт відмови від виконання наказу та повторно доведено позивачу про кримінальну відповідальність та роз`яснено наслідки непокори.

Також, наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС було доведено під підпис позивачу. Коммандиром військової частини НОМЕР_1 06.03.2024 було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. А відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) від 06.03.2024 № 58 позивач вважається таким, що не вибув до військової частини НОМЕР_2 , у зв`язу з відмовою. З пояснення позивача під час службового розслідування було з`ясовано, що причиною відмови стало хвороба дружини та її потреба в догляді.

Командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 27.03.2024 № 51 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування», зокрема на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність» (п. 1) та вирішено не виплачувати позивачу щомісячну премію за березень 2024 (п. 2). Позивача з оскаржуваним наказом ознайомлено під підпис.

На підтвердження зазначеного відповідачем до суду надано докази, а саме: копію наказу Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС з підписом позивача та поміткою «відмовляюсь», доповідь про внесення до ЄРДР кримінального провадження, акт відмови від 06.03.2024, пояснення позивача.

Позивач у позовній заяві ствержує, що не відмовлявся від виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС, а хотів з`ясувати зміст та належним чином бути ознайомленим з ним. Така позиція позивача була підтримана його представника у судових засіданнях. Однак, суд критично ставиться до такого пояснення позивача, оскільки зазначений наказ був доведений позивачу усуно під час ранковому шикуванні особового складу 1 підрозділу та 11 взводу охорони на місці розосередження 1 підрозділу тимчасово виконуючий обов`язки командира 1 підрозділу майором ОСОБА_4 , що підтверджується поясненнями присутніх, а також під підпис позивача, про що свідчить копія цього наказу.

Також, суд відхиляє посилання позивача, як на підтвердження не належного його повідомлення щодо наказу, притягнення до відповідальності майора ОСОБА_6 , скільки зі змісту спірного наказу вбачається, що його притягнуто до відповідальності не за повідомлення військових, у тому числі позивача про переведення до іншої частини, а за забезпечення у підрозділі належного внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання особовим складом законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Щодо письмових пояснень позивача, з яких вбачається, що позивач відмовився від виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.03.2024 № 335-РС через хворобу дружини та її потреба в догляді, суд зазначає наступне.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дія якого у подальшому продовжувалась, тобто на час виникнення спірних правовідносин в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та Про оборону України є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 82 Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Відповідно до абзацу другого пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Відповідно до пункту 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

За містом пункту 113 Положення переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Згідно з абзацами 2, 4 пункту 256 Положення залежно від правового режиму, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях, призначення військовослужбовців на посади та переміщення по службі проводяться наказами по особовому складу посадових осіб, які мають право призначення військовослужбовців на посади у мирний або у воєнний час згідно з номенклатурою посад.

Відтак, оскільки відповідно до пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення, а судом не встановлено підстав, передбачених пунктом 112 Положення, за якими необхідна згода позивача для переміщення на нове місце проходження військової служби.

На підтвердження хвороби дружини та необхідності постійного догляду за нею, позивачем не надано до суду доказів звернення позивача з відповідним рапортом та відповідного медичного висновку.

Щодо здоров`я позивача, то відповідачем до суду надано графік проходження ВЛК особовим складом 1 підрозділу та 11 взводу охорони та соціально-психологічну характеристику позивача, складеної за результатами проведених тестувань 06.03.2024 та 21.03.2024. Згідно зазначених доказів, позивач мав пройти ВЛК, однак у добровільному порядку не пройшов, що виключає наявність підстав для переведення його тільки за згодою, а показники позивача соціально-психологічні за характеристикою в межах норми.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення у відзиві, і довів правомірність оскаржуваних позивачем пунктів наказу, про що описано вище за текстом рішення.

У задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування п.1 та п.2 частини наказу №51 від 27.03.2024, відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов