Справа № 990SСGС/24/24
Суддя: Власов Юрій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Власова Ю. Л., Банаська О. О., Єленіної Ж. М., Мартєва С. Ю., Ткача І. В.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі № 990SCGC/24/24 (провадження № 11-256сап24)
Історія справи
1. Рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 27.03.2024 суддю Ржищевського міського суду Київської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
Згідно із частиною другою статті 51 Закону України від 21.12.2016 № 1798-VIII«Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) скарга на рішення Дисциплінарної палати має бути подана не пізніше десяти днів з дня його ухвалення.
Оскільки визначений законом десятиденний строк для оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 закінчився 06.04.2024, у вихідний день - суботу, то останнім днем строку на оскарження зазначеного рішення було 08.04.2024.
2. ОСОБА_1 надіслала скаргу на рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 на електронну пошту ВРП 07.08.2024. Просила поновити строк на оскарження зазначеного рішення, посилаючись на те, що з 28.03.2024 до 17.04.2024 та з 20.05.2024 до 27.05.2024 вона перебувала на стаціонарному лікуванні, що унеможливило подання нею скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП від 27.03.2024 в установлений строк.
26.09.2024 у засіданні ВРП суддя ОСОБА_1 зазначила, що однією з причин пропуску нею строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати була необхідність догляду за чоловіком, який отримав поранення під час виконання бойового завдання.
01.10.2024 ОСОБА_1 подала до ВРП клопотання, в якому додатково на обґрунтування доводу про поважність причин пропуску нею строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 послалася на те, що після закінчення її чоловіком ОСОБА_2 стаціонарного лікування 17.04.2024 виникла необхідність надання йому допомоги у проходженні військово-лікарської комісії.
Також ОСОБА_1 зазначила, що перебувала на амбулаторному лікуванні з 19.06.2024 до 28.06.2024 та з 17.07.2024 до 26.07.2024, на підтвердження чого надала довідки сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» ОСОБА_3 . Цю обставину вона також просила визнати підставою для поновлення їй строку на оскарження рішення дисциплінарного органу.
3. ВРП ухвалою від 01.10.2024 № 2872/0/15-24 відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 з підстави, що нею не доведено, що пропуск строку мав місце через обставини, які не залежали від її волі та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
4. Не погодившись із цією ухвалою ВРП, ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до Великої Палати Верховного Суду.
У скарзі, з-поміж іншого, зазначала, що висновок ВРП про те, що ОСОБА_1 пропустила строк подання скарги на рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 без поважних причин, не відповідає фактичним обставинам та зроблений попри надані скаржницею докази на підтвердження неможливості звернутися зі скаргою раніше 07.08.2024. Оцінюючи надані скаржницею докази, ВРП діяла з надмірним формалізмом, що, зокрема, підтверджується безпідставним аргументом Ради в оскаржуваному рішенні, що скаржниця не надала докази поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою на рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 за кожний день понад десятиденний строк із дня ухвалення зазначеного рішення.
Представник скаржниці наголошував, що, відмовивши ОСОБА_1 без наведення належних мотивів у праві на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, ВРП, зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Конституційного Суду України, ВРП відмовила їй у гарантованому Конституцією України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)праві на доступ до суду.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
5. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 990SCGC/24/24 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Вищої ради правосуддя від 01.10.2024 № 2872/0/15-24 «Про залишення без розгляду та повернення скарги судді Ржищевського міського суду Київської області ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 27 березня 2024 року № 911/2дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді» - без змін.
Мотивуючи своє рішення, Велика Палата Верховного Суду послалась на власну постанову від 18.03.2021 (провадження № 11-20сап21), в якій зазначала, що застосовуючи норму частини другої статті 51 Закону № 1798-VIII, ВРП з огляду на такий короткий строк (десять днів), встановлений законом для оскарження рішення її дисциплінарного органу, вирішуючи питання щодо поважності причин його пропуску, повинна дослідити обґрунтованість причин пропуску кожного дня пропуску цього строку. Лише у випадку, коли буде встановлено об`єктивні причини пропуску суддею десятиденного строку оскарження рішення Дисциплінарної палати, а також об`єктивну неможливість звернутися зі скаргою на таке рішення кожного наступного дня до моменту фактичного подання скарги, ВРП може визнати причини пропуску цього строку об`єктивними, у зв`язку із чим він поновлюється. При цьому пропущений строк на оскарження рішення Дисциплінарної палати може бути поновлений лише за наявності поважних причин такого пропуску (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій (пункт 25).
У цій справі № 990SCGC/24/24 Велика Палата Верховного Суду погодилася з оцінкою ВРП наведених ОСОБА_1 обставин щодо стаціонарного лікування з 28.03.2024 до 17.04.2024, з 20.05.2024 до 27.05.2024 та проходження її чоловіком медичного огляду військово-лікарською комісією як таких, що не можуть бути визнані підставою для поновлення їй строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати, адже зі скаргою вона звернулася через тривалий проміжок часу як після закінчення стаціонарного лікування, так і після проходження її чоловіком
ОСОБА_2 військово-лікарської комісії (04.06.2024). Перебування ж ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 19.06.2024 до 28.06.2024 та з 17.07.2024 до 26.07.2024 (з огляду на надання скаржниці медичної допомоги без госпіталізації та невизнання її непрацездатною)також не може вважатися обставиною, яка сама по собі може бути поважною причиною пропуску встановленого законом строку на оскарження рішення (пункт 26).
Велика Палата Верховного Суду вказала, що доводів на обґрунтування причин пропуску строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 за весь період понад десяти днів з дня ухвалення зазначеного рішення (включаючи проміжок часу від 04.06.2024 до 07.08.2024), що об`єктивно позбавляли її можливості звернутися зі скаргою впродовж всього такого періоду, ОСОБА_1 не наводить, доказів відповідних обставин ні ВРП, ні суду не надала. Тим більше, 04.06.2024
ОСОБА_1 особисто брала участь (незважаючи на викладені вище нею обставини, які, як вона стверджує, перешкоджали їй вчасно оскаржити рішення Дисциплінарної палати) в засіданні ВРП під час розгляду подання Дисциплінарної палати про звільнення її з посади судді Ржищевського міського суду Київської області (пункти 27, 28).
Довід ОСОБА_1 , що останнім днем строку, в який вона могла подати скаргу на рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, є 05.08.2024 [відлік десятиденного строку на оскарження, на переконання скаржниці, почався після закінчення нею амбулаторного лікування (26.07.2024)] не відповідає нормі частини другої статті 51 Закону № 1798-VIII, яка чітко встановлює строк для оскарження рішення дисциплінарного органу ВРП та початок його відліку, а ґрунтується виключно на її власному тлумаченні цієї норми, яке, знову ж таки, не відповідає її змісту.ВРП цілком справедливо відхилила висловлені ОСОБА_1 на засіданні 04.06.2024 доводи про її необізнаність з порядком оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, взявши до уваги як зазначення у резолютивній частині цього рішення, що воно підлягає оскарженню до ВРП у порядку та строки, встановлені статтею 51 Закону № 1798-VIII, так і те, що ОСОБА_1 , враховуючи її професійний статус та досвід, не могла не знати порядок оскарження та не усвідомлювати наслідки його недотримання (пункти 29, 30).
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що враховуючи обставини, на які суддя ОСОБА_1 посилалася як на причину пропуску строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, ВРП дійшла правильного висновку про відсутність підстав для задоволення її клопотання про поновлення строку на оскарження зазначеного рішення у зв`язку з недоведеністю її доводів, що строк був пропущений через поважні причини (пункт 32 постанови).
Причини незгоди з постановою Великої Палати Верховного Суду
6. Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Ми не погоджуємося з висновком більшості суддів Великої Палати Верховного Суду про те, що у цій справі відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, з мотивів недоведеності доводів скаржниці про те, що строк був пропущений через поважні причини.
7. Так, рішення Дисциплінарної палати про притягнення судді Ржищевського міського суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке ОСОБА_1 оскаржувала до ВРП, було прийняте 27.03.2024. Строк на його оскарження закінчився 08.04.2024. ОСОБА_1 надіслала скаргу на вказане рішення Дисциплінарної палати 07.08.2024, тобто пропустила визначений законом (зокрема, частиною другою статті 51 Закону № 1798-VIII) строк на оскарження на 4 місяці.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, ОСОБА_1 вказала такі обставини, через які вона не змогла своєчасно подати скаргу: перебування на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» з 28.03.2024 до 17.04.2024 та з 20.05.2024 до 27.05.2024; стан здоров`я її чоловіка ОСОБА_2 потребував її допомоги в супроводі при походженні ним військово-лікарської комісії; амбулаторне лікування у сімейного лікаря з 19.06.2024 до 28.06.2024 та з 17.07.2024 до 26.07.2024. На підтвердження зазначеного скаржниця надала необхідні документи.
Стосовно чоловіка ОСОБА_1 . Велика Палата Верховного Суду встановила, що 15.02.2023 він отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого плеча з вогнепальним багатоуламковим дефектом. Поранення отримане під час безпосередньої участі у бойових діях у районі населеного пункту Вугледар Донецької області. За свідоцтвом про хворобу від 04.06.2024 № 9222с, виданим Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України, ОСОБА_2 перебував на обстеженні та лікуванні з 16.02.2023 до 22.03.2023, з 24.03.2023 до 17.07.2023 та з 26.11.2023 до 09.12.2023; 04.06.2024 завершив проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.
8. Вважаємо за необхідне зазначити, що законом встановлений дуже обмежений строк на оскарження рішення Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. При цьому ВРП може поновити строк для оскарження рішення Дисциплінарної палати, якщо визнає, що він був пропущений з поважних причин.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду дисциплінарні палати ВРП у провадженні щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є квазісудом першої інстанції в розумінні стандартів за статтею 6 Конвенції. При розгляді ВРП скарги на рішення її дисциплінарних палат по суті відбувається апеляційний перегляд. Отже, вирішення питання щодо поновлення процедурних строків звернення до ВРП як квазісудового органу в дисциплінарному провадженні має узгоджуватись із виробленими ЄСПЛ відповідними стандартами за пунктом 1 статті 6 Конвенції.
З огляду на це і ОСОБА_1 у поданій до Великої Палати Верховного Суду скарзі, і Велика Палата Верховного суду у прийнятій за наслідками її розгляду постанові, на підтвердження своєї правової позиції навели багато прикладів з практики ЄСПЛ, які демонструють, з одного боку, необхідність судовим органам діяти без надмірного формалізму, а з іншого - допустимість та обґрунтованість обмеження права на суд встановленими законом строками подання скарг.
Приклади з рішень ЄСПЛ, на наше переконання, свідчать лише про те, що вирішення подібних ситуацій, зокрема ЄСПЛ, не є шаблонним, одноманітним, типовим, а в кожному випадку залежить від конкретних обставин справи та від сприйняття спірної ситуації суддями за своїм внутрішнім переконанням. Таким воно має бути і на рівні національних судових та квазісудових органів.
9. Поважність причин пропуску строку на подання скарги на рішення Дисциплінарної палати є оціночним поняттям, тобто означає, що в основі судового рішення про визначення причин пропуску строку як таких, що є поважними або ні, лежить людський фактор.
В одних випадках, аналізуючи обставини пропуску встановленого законом 10-денного строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, суд (ВРП) може відмовити у поновленні строку, навіть якщо він пропущений на кілька днів, а в іншій ситуації існують підстави для визнання поважними причин пропуску строку на кілька тижнів або місяців.
Так, наприклад, якщо скаржник пропустив строк на оскарження рішення Дисциплінарної палати з тих підстав, що перебував у відрядженні, у відпустці, на навчанні тощо - це ситуація, яка оцінюється лише з точки зору наявності в особи вільного часу, доступу до комп`ютеру, інтернету, поштових засобів зв`язку тощо. В таких випадках, дійсно, можна вести мову про необхідність надання доказів поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою на рішення Дисциплінарної палати за кожний день прострочення.
Але коли скаржник пропустив строк на оскарження внаслідок важкого захворювання, збігу складних сімейних обставин та / або перебування у постійному глибокому стресі - це не ті обставини, які можна математично рахувати кількістю «зайнятих» та «вільних» днів.
10. Людина не є механічним приладом та не може одномоментно відкинути всі свої переживання, миттєво переключитися та сконцентруватися на роботі над процесуальним документом. Кожна людина переживає стрес по-різному, і за наявності збігу тяжких життєвих обставин далеко не кожен буде думати про судові рішення, пропуск процесуальних строків тощо.
Обставини, які є важливими та першорядними у звичайному спокійному житті, у складних життєвих ситуаціях відходять на задній план, або взагалі зникають з поля зору, і це не можна вважати ані легковажністю, ані байдужістю.
І в таких ситуаціях, на наше переконання, суд, який теж складається з людей, а не з машин, має не лише математично вираховувати наявність у скаржника вільного часу на написання скарги, протягом зокрема 4 місяців, як у цій справі, але й аналізувати здатність, змогу скаржника протягом цього вільного часу зосередитися над написанням процесуального документу. Саме такий підхід, на наше переконання, є втіленням справедливого судочинства.
11. За обставинами цієї справи скаржниця з наступного дня після ухвалення рішення Дисциплінарної палати про притягнення її до дисциплінарної відповідальності і протягом наступних трьох тижнів перебувала на лікуванні, після цього проходила лікування ще тричі за той же 4-місячний період, який оцінювався судом, що вже є очевидним показником неналежного стану здоров`я заявниці.
Паралельно у цей час лікувався та проходив ВЛК чоловік скаржниці, який отримав тяжку травму під час проходження військової служби та внаслідок поранення потребував постійної допомоги дружини.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що на наступний день після ухвалення Дисциплінарною палатою рішення від 27.03.2024 вона потрапила до реанімації, перебувала на лікування три тижні, але лікування не закінчила, тому що мала повертатися додому та опікуватися дітьми і чоловіком, який фактично втратив працездатність правої руки. Внаслідок того, що її власне лікування не було завершене, здоров`я постійно підводило ОСОБА_1 . Крім того, її допомога була постійно потрібна чоловіку у зв`язку із лікуванням та проходженням ВЛК. Скаржниця зазначила, що фактично постійні поїздки в медзаклади та у військову частину (в яких вона супроводжувала чоловіка) закінчилися лише 16.08.2024 після прийняття наказу про демобілізацію ОСОБА_1 у зв`язку з його непридатністю до військової служби.
І знов-таки, факти, які стосуються отримання чоловіком скаржниці тяжкого поранення внаслідок виконання бойового завдання, його лікування, реабілітації та проходження ВЛК, не можуть досліджуватися судом шляхом математичного підрахунку кількості днів «лікарняних». Травми, які призводять до втрати працездатності частин тіла, потрібно не лише вилікувати, але й пережити та усвідомити психологічно як самій людині, так і членам її сім`ї. Тому підхід до оцінки життєвої ситуації скаржниці, застосований ВРП та Великою Палатою Верховного Суду, на наш погляд, дійсно, є надто формальним та поверхневим.
12. В судовому засіданні Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 зазначила, що почала належним чином усвідомлювати ситуацію, пов`язану з її звільненням за наслідками дисциплінарного провадження, лише з початку серпня 2024 року. До того часу, і зокрема в засіданні ВРП від 04.06.2024, в якому ОСОБА_1 особисто брала участь, спрацьовував психологічний фактор, скаржниця розуміла необхідність оскарження рішення Дисциплінарної палати, але свідомість абстрагувалася від вирішення питання, коли саме і яким чином це слід робити.
Обставини, наведені у скарзі, підтверджені належними доказами, та озвучені скаржницею у судовому засіданні, для нас очевидно доводять наявність поважних підстав пропуску процесуального строку, внаслідок існування яких ОСОБА_1 , перебуваючи у стані постійного стресу та маючи суттєві проблеми зі здоров`ям, із урахуванням тривалого лікування та характеру травм її чоловіка, не мала об`єктивної можливості використовувати будь-який наявний у неї вільний час для опрацювання рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024 (що складається з 91 сторінки) та підготовки скарги на нього.
13. За обставинами цієї справи підрахунок кожного дня, не зайнятого хворобою або чоловіком, у цій справі недоречний та взагалі нетактовний з боку суду. Вибір, чи опікуватися дітьми і чоловіком, чи своєю кар`єрою, на наше переконання, у ситуації скаржниці взагалі не може стояти, оскільки очевидно, що ті негаразди, з якими стикнулася сім`я ОСОБА_1 , відсувають на другий план і роботу, і кар`єру.
Вирішивши особисті та сімейні проблеми, які мали для неї першочергово важливе значення, скаржниця підготувала та подала скаргу на рішення Дисциплінарної палати про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Вважаємо, що і ВРП, і Велика Палата Верховного Суду мали взяти до уваги складні життєві обставини, в яких опинилися ОСОБА_1 в цей конкретний проміжок часу, відійти від формальної оцінки обставин справи як підрахунку кількості «вільних» та «зайнятих» днів, і визнати поважними причини пропуску процесуального строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати, надавши можливість скаржниці належним чином реалізувати своє право на доступ до суду.
14. На жаль, у цій справі № 990SCGC/24/24 Велика Палата Верховного Суду зайняла протилежну правову позицію, обмежившись математичним підрахунком лікарняних ОСОБА_1 , що, на наше переконання є неправильним.
Ми погоджуємося із доводами ОСОБА_1 про те, що в цій справі пропуск нею строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати мав місце через обставини, які не залежали від її волі та були пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Вважаємо, що відмовивши у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати від 27.03.2024, ВРП та Велика Палата Верховного Суду безпідставно позбавили її права на доступ до суду.
Отже, на наше переконання, у цій справі існували підстави для задоволення Великою Палатою Верховного Суду скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вищої ради правосуддя від 01.10.2024 № 2872/0/15-24 «Про залишення без розгляду та повернення скарги судді Ржищевського міського суду Київської області ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 27 березня 2024 року № 911/2дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді».
Судді Ю. Л. Власов