Справа № 523/14072/24
Суддя: Аліна С. С.
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/110/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліної С.С.

за участю секретаря Іванченка Д.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за адміністративним позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Здоренка Дмитра Олексійовича, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Здоренка Дмитра Олексійовича, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 28.10.2014 Суворовським районним судом м. Одеси було прийнято постанову по справі №523/4619/14-а, якою адміністративний позов Суворовської районної адміністрації задоволено.

Судовим рішенням зобов`язано ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , за власний рахунок привести до первісного стану об`єкт будівництва (реконструкції) балкону на другому поверсі квартири АДРЕСА_1 . Постанова набрала чинності 11 листопада 2014 року.

06.02.2015 Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист по справі №523/4619/14-ц на виконання постанови Суворовського районного суду від 28.10.2014 за адміністративним позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про приведення об`єкту самочинної реконструкції до первісного стану.

18.02.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про зобов`язання ОСОБА_1 , за власний рахунок привести до первісного стану об`єкт будівництва (реконструкції) балкону на другому поверсі квартири АДРЕСА_1 .

11.03.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії та накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 680,00 грн.

11.03.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. на підставі п. 11 ч.1 ст. 49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

В даній постанові вказано, що 19.02.2015 боржнику було направлено рекомендованим листом постанову про відкриття провадження, в якої встановлений строк для самостійного виконання виконавчого документа до 25.02.2015.

Відповідно до актів державного виконавця 27.02.2015 та 10.03.2015 перевірками встановлено, що рішення суду боржником не виконано. В зв`язку з тим, що рішення суду виконати без участі боржника неможливо, виконавче провадження підлягає закінченню.

11.03.2015 була подана скарга Суворовською (наразі Пересипською) районною адміністрацією Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Комаренко Р.А. про визнання неправомірною та скасування постанови, відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2018 у справі 523/3869/18 скаргу Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради було задоволено частково якою було визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2015 прийняту старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №523/4619/14-а, виданого 06.02.2015. В задоволені решти вимог відмовлено.

18.10.2018 була подана апеляційна скарга Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 17 серпня 2018 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2019 у справі 523/3869/18 апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради було задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2018 року було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Суворовського районного міста Одеси від 19 червня 2019 року у справі №523/3869/18 було закрито провадження у справі за скаргою Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Комаренко Р.А. про визнання неправомірною та скасування постанови, відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 30.10.2024 відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 19.11.2024 р.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.02.2025 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 19.03.2025р

У судове засідання з`явився представник позивача Попов В.Б., позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю.

У судове засідання представник відповідача не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином про причини не явки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним а тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, 28.10.2014 Суворовським районним судом м. Одеси було прийнято постанову по справі №523/4619/14-а, якою адміністративний позов Суворовської районної адміністрації задоволено.

Судовим рішенням зобов`язано ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , за власний рахунок привести до первісного стану об`єкт будівництва (реконструкції) балкону на другому поверсі квартири АДРЕСА_1 . Постанова набрала чинності 11 листопада 2014 року.

06.02.2015 Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист по справі №523/4619/14-ц на виконання постанови Суворовського районного суду від 28.10.2014 за адміністративним позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про приведення об`єкту самочинної реконструкції до первісного стану.

18.02.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про зобов`язання ОСОБА_1 , за власний рахунок привести до первісного стану об`єкт будівництва (реконструкції) балкону на другому поверсі квартири АДРЕСА_1 .

11.03.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії та накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 680,00 грн.

11.03.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. на підставі п. 11 ч.1 ст. 49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

В даній постанові вказано, що 19.02.2015 боржнику було направлено рекомендованим листом постанову про відкриття провадження, в якої встановлений строк для самостійного виконання виконавчого документа до 25.02.2015.

Відповідно до актів державного виконавця 27.02.2015 та 10.03.2015 перевірками встановлено, що рішення суду боржником не виконано. В зв`язку з тим, що рішення суду виконати без участі боржника неможливо, виконавче провадження підлягає закінченню.

11.03.2015 була подана скарга Суворовською (наразі Пересипською) районною адміністрацією Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Комаренко Р.А. про визнання неправомірною та скасування постанови, відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2018 у справі 523/3869/18 скаргу Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради було задоволено частково якою було визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2015 прийняту старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №523/4619/14-а, виданого 06.02.2015. В задоволені решти вимог відмовлено.

18.10.2018 була подана апеляційна скарга Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 17 серпня 2018 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2019 у справі 523/3869/18 апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради було задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2018 року було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Суворовського районного міста Одеси від 19 червня 2019 року у справі №523/3869/18 було закрито провадження у справі за скаргою Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Комаренко Р.А. про визнання неправомірною та скасування постанови, відновлення виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця Так, ч.1 ст.287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 5 ст.287 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі № 814/1727/16 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

11.01.2024 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов аналогічних висновків, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ стосовно оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

За загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Спірні питання які виникають з певними учасниками виконавчого провадження, відносно рішень, дій чи бездіяльності виконавця, які ним вчиняються (не вчиняються) на виконання судового рішення, може бути оскаржено такими особами лише до того суду, який видав такий виконавчий документ.

Така юрисдикційна визначеність суду стосовно розгляду спору пов`язаного з таким виконавчим провадженням, є безумовною та виключною підсудністю. Відтак, за загальним правилом сторона виконавчого провадження може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця або посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду відповідної юрисдикції, яким видано виконавчий лист.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 808/8368/15.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативноправовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява №126/05, п. 102-111)

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

У рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній». Беручи до уваги, непоодинокі рішення Конституційного Суду України та практику Європейського суду з прав людини до зазначених подій необхідно застосовувати Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який діяв на час проведення виконавчих дій та винесених постанов державним виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Крім того ч.1, ч.4 статті 9 зазначеного закону передбачено, що сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому проваджені самостійно або через представників. Участь юридичних осіб у виконавчому проваджені здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, успосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Керуючись ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- Проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- Безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- Накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- Накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунок в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- Викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

- У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасовго обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

11.03.2015 старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. було винесено постанову про накладання штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії, накласти на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 680,00 грн.

Доказів сплати штрафу державним виконавцем надані не були, у зв`язку з чим, жодним з вищезазначених прав для виконання рішення, державний виконавець не скористався, що свідчить про те, що виконавчі дії проведені не в повному обсязі.

Всупереч вимогам ст. 9, 12 Закону України «Про виконавче провадження» Суворовська (Пересипська) районна адміністрація, як сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право у виконавчому проваджені під час примусового виконанню виконавчого листа №523/4619/14-а, виданого 06.02.2015, оскільки не була сповіщена належним чином про здійснення виконавчих дій, що виключило можливість прийняття участі представника адміністрації у провадженні виконавчих дій.

Згідно з ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Враховуючи викладене можливо вважати, що державний виконавець не вчинив дій щодо виконання рішення та закінчив виконавче провадження менш чим через місяць після його відкриття, так і не виконавши постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28.10.2014 по справі №523/4619/14-а, тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2015 , ВП №46563428 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.

Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018).

Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист. Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов Документ сформований в системі «Електронний суд» 26.08.2024 10 висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У відповідності до частини 2 статті 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 3 статті 242 КАС, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи, що підставою звернення до суду із вказаною позовною заявою є заява ОСОБА_2 від 01.08.2024 за № В-1031 з приводу не виконання постанови від 28.10.2014 по справі №523/4619/14-а, прийнятою Суворовським районним судом м. Одеси яка подана нею до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради та враховуючи що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов яке виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, пропущений строк позовної давності слід поновити, як такий що пропущений з поважних обставин.

Таким чином, адміністративний позов Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Здоренка Дмитра Олексійовича, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,5,9,77,90,139,241,243-246,250,255,268,286,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити Пересипській районній адміністрації Одеської міської ради строк звернення з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позов Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Здоренка Дмитра Олексійовича, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. про закінчення виконавчого провадження від 11.03.2015, винесену в межах виконавчого провадження №46563428.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано суддею 19.03.2025р.

Суддя: Аліна С.С.