Справа № 420/5576/25
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5576/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича за результатом якого позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про стягнення з боржника основаної винагороди від 05.02.2025 у виконавчому проваджені № 77094694.

Позов та відповідь на відзив обґрунтовані тим, що 05.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про стягнення з боржника основаної винагороди. У Постанові про стягнення з боржника основаної винагороди від 05.02.2025 у виконавчому проваджені № 77094694 приватним виконавцем зазначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року встановлено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документу майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди розраховується за наступною формулою: А*10%=W. Де А - сума що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі; W- сума основної винагороди приватного виконавця. Стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків від вартості майна, але не більше 10% відсотків суми боргу. Позивач вважає постанову про стягнення з боржника основаної винагороди від 05.02.2025 у виконавчому проваджені № 77094694 неправомірною, прийнятою незаконно, з порушенням норм матеріального права України та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. перебуває ВП №77094694 з примусового виконання Виконавчого листа № 522/14801/15-ц, виданого Приморський районний суд м. Одеси 28.01.2025 яким встановлено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед Акціонерним товариством "Сенс Банк", за договором кредиту № 2006/13-2.06/1055 від 22.12.2006 року, в розмірі 656308, 57 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, а саме на: нежитлове приміщення № 78а, загальна площа 82,1 кв.м., м. Одеса, Гагарінське плато будинок 5/3, що належить ОСОБА_1 . Постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про стягнення з боржника основної винагороди №77094694 була винесена 05.02.2025 року, тобто одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Відповідач зазначає, що в резолютивній частині виконавчого документа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження зазначена сума боргу 656308,57 дол. США, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, із цього випливає, що розмір основної винагороди приватного виконавця не може перевищувати 65 630,86 дол. США. Зазначене відображено у оскаржуваній постанові та визначено суму основної винагороди у сумі 10% від вартості майна, але не більше 10% відсотків суми боргу. Як вже зазначалось, частиною третьою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. По вказаній справі слід брати до уваги те, що виконавчим документом передбачений порядок його виконання шляхом звернення стягнення на майно. Відповідач звертає увагу на те, що станом на сьогодні, виконавче провадження триває та виконавцем ще не було здійснено будь-яких заходів із звернення стягнення на майно боржника. За вимогами ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Положення ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, ст. 13, 50, 56, 57 Закону передбачено чіткий алгоритм дій приватного виконавця із звернення стягнення на майно, що виключає визначення його вартості у день відкриття провадження, у який за вимогами ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» має бути винесена постанова про стягнення основної винагороди. Отже, доводи позивача про не проведення в межах виконавчого провадження №77094694 оцінки вартості нежитлового приміщення № 78а, загальна площа 82,1 кв.м., АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 станом на день відкриття провадження, на думку відповідача, є неспроможним. Крім того, відповідач вказує, що статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів. У разі нереалізації нерухомого майна на перших торгах воно виставляється на повторні електронні торги за ціною 85% від початкової вартості, у разі повторної нереалізації за ціною 70% від початкової вартості. Оскільки у даному випадку основна винагорода розраховується виходячи із вартості майна, на яке необхідно звернути стягнення шляхом продажу на прилюдних торгах, розмір винагороди складає 10% від розміру грошової суми, за яку майно буде продано на прилюдних торгах, та очевидно, що ця сума не може бути відома приватному виконавцю, чи будь-якій особі на стадії вирішення питання про відкриття провадження, отже, тоді, коли має бути винесена та була винесена постанова про стягнення основної винагороди. Враховуючи наведене, у силу об`єктивних причин, у постанові про стягнення основної винагороди із боржника, винесеної у рамках виконавчого провадження із виконання виконавчого листа, яким передбачено звернути стягнення на майно боржника, не може бути зазначена конкретна сума основної винагороди приватного виконавця. Отже, відповідні доводи позову є необґрунтованими та підлягають відхиленню. Відповідач зазначає, що приватний виконавець не наділений обов`язком перевірки наявності підстав для прийняття судом рішень та здійснення аналізу ухвалених судових рішень. Між тим, доводи позивача щодо відмінності позичальника та іпотекодавця у зобов`язанні перед кредитором зводяться до незгоди саме із рішенням суду, що перебуває на виконанні у приватного виконавця. Відповідач зауважує, що вказані доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки не свідчать про протиправність дій приватного виконавця під час примусового виконання.

Ухвалою суду продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини: Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року, яке залишено без змін Одеським апеляційним судом, у справі № 522/14801/15-ц вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед Акціонерним товариством «Сенс Банк», за договором кредиту № 2006/13-2.06/1055 від 22.12.2006 року, в розмірі 656 308,57 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, а саме на: - нежитлове приміщення № 78, загальна площа 65.7 кв.м., м. Одеса, Гагарінське плато будинок 5/3, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ); 4 -нежитлове приміщення № 78а, загальна площа 82,1 кв.м., м. Одеса, Гагарінське плато будинок 5/3, що належить ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ); 3 -нежитлове приміщення № 80, загальна площа 118,8 кв.м., м. Одеса, Гагарінське плато будинок 5/3, що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

28 січня 2025 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення, зі змісту якого вбачається судове рішення до виконання: В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед Акціонерним товариством «Сенс Банк», за договором кредиту № 2006/13-2.06/1055 від 22.12.2006 року, в розмірі 656 308,57 дол. США , звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, а саме на: нежитлове приміщення № 78а, загальна площа 82,1 кв.м., м. Одеса, Гагарінське плато будинок 5/3, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

05.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та відкрито виконавче провадження № 77094694. Зобов?язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати до приватного виконавця декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків від вартості майна, але не більше 10 % суми боргу та витрати на проведення виконавчих дій. 05.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про стягнення з боржника основаної винагороди. У Постанові про стягнення з боржника основаної винагороди від 05.02.2025 у виконавчому проваджені № 77094694 приватним виконавцем зазначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року встановлено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документу майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1ст. 31 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до ч.2 ст. 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.31 Закону №1403-VIII).

Згідно з ч.4 ст.31 Закону №1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 5 статті 31 Закону №1403-VIII встановлено, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок і розміри визначають механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 (далі - Порядок №643).

Розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом (п.12 Порядку №643).

При цьому, ч.3 ст. 45 Закону №1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.4 ст. 27 Закону №1403-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 26.10.2023 у справі №640/20265/19.

Норми Закону №1404-VIII (у редакції Закону №2475-VIII) не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Така позицію викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 березня 2024 року у справі №520/7410/23.

Водночас саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).

Також у своїй практиці Верховний Суд уже зауважував, що для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у виді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, судам необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).

Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня, 08 липня та 24 грудня у справах №160/5321/20, №360/2855/20, №200/3149/21-а, 26 січня 2024 року по справі № 580/192/23.

Крім того, враховуючи конструкцію статті 31 Закону № 1403-VIII, законодавець зобов`язує приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить її розрахунок. При цьому, основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення, в залежності від суми, стягнутої за результатами здійснення виконавчих дій, тобто виплачується пропорційно від фактично стягнутої суми.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 640/17286/20 та від 29 січня 2021 року у справі № 640/13434/19.

Суд зауважує, що стягнення основної винагороди, крім визначених законом випадків, коли основна винагорода не стягується, пов`язується з початком примусового виконання.

Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує лише постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди, а не сам факт стягнення цієї винагороди, доказів початку стягнення основної винагороди приватного виконавця позивач не надав, в позовній заяві підтвердив факт невиконання судового наказу.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню за умови примусового виконання виконавчого документу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 380/6503/20.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи виконавче провадження №77094694 не закінчено та виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні відповідача, а тому твердження позивача про прийняття відповідачем спірної постанови не на підставі та не у спосіб, визначені законодавством України, є безпідставне, що відповідає правовій позиції, викладені в постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 360/2855/20 (пункт 74).

Враховуючи вищенаведені приписи норм права, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є правомірним, а тому вказана постанова є правомірною та відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин 1, 3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, та відсутні витрати відповідача щодо призначення експертизи та залучення свідків, всі судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 241-246, 262, 268, 269, 287, 293 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича (вул. Базарна, буд. 57, прим. 20, м. Одеса, 65011, код ЄДРПОУ: ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К.Василяка

.