Справа № 640/5362/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 рокуСправа №640/5362/22
14 лютого 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ДЖІ ЕМ МАСТЕР ГРУП (далі позивач) до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність припису відповідача, що є предметом оскарження. Позивач зазначає, що наказ прийнято всупереч положенням щодо планування перевірок, при цьому не вказано підставу для проведення позапланового заходу. Окрім цього, позивачу не пред`явили направлення на перевірку, не надали його копію, як не надано і копію акту. Також відповідач не попередив позивача про здійснення планового заходу, а акт перевірки складено за відсутності представника позивача, при цьому акт не містить посилань на реквізити правового акту, яким затверджено його форму. Вказує також, що доводи відповідача про те, що вимоги Закону №877-V не поширюються на перевірки дотримання вимог законодавства під час використання земельної ділянки, оскільки в даному випадку перевірці підлягає об`єкт (земельна ділянка), а не суб`єкт господарювання. Також позивач вказував, що використовує земельну ділянку відповідно до її цільового призначення згідно технічної документації із землеустрою та договору оренди. При цьому припис є неконкретизованим, а визначена площа не підтверджується жодним чином. Не враховано і розташування на першому поверсі будівлі готелю їдальні, яка обслуговує працівників.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 640/5362/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Огурцову О.П.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/5362/22, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
05 травня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. До клопотання долучено постанову районного суду, якою скасовано постанову про накладення на керівника позивача адміністративного стягнення.
В зв`язку з реалізацією положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дана адміністративна справа 31 січня 2025 року надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року прийнято справу до розгляду, призначено до розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
18 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що на директора позивача складався протокол про адміністративне правопорушення. Окрім цього, повідомляє, що питання затвердження планових заходів державного нагляду стосуються проведення заходів державного нагляду у сфері господарської діяльності та не відносяться до заходів державного нагляду (контролю) об`єктів земельних ділянок, тобто Закон №877-V не поширюється на спірні правовідносини. При здійсненні перевірки об`єкту земельної ділянки предметом перевірки є об`єкт, а не суб`єкт господарювання. Натомість відповідач діяв згідно положень Закону №963-IV. Отже, перевірка проведена у відповідності до вимог законодавства.
25 березня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До заяви долучено докази направлення відзиву позивачу.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Станом на дату вирішення цієї справи судом першої інстанції найменування юридичної особи з таким кодом ЄДРПОУ: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.
При цьому йдеться про одного й того ж суб`єкта владних повноважень, що вбачається як з коду ЄДРПОУ, так і з того факту, що відзив подано юридичною особою з останнім вказаним найменуванням.
Отже, у рішенні суду зазначається актуальне найменування відповідача, що не є зміною сторони у справі.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
21 листопада 2008 року Переяслав-Хмельницька міська рада затвердила технічну документацію щодо права оренди позивача на земельну ділянку в м. Переяслав-Хмельницький по вул. Героїв Дніпра, 48.
З урахуванням додаткової угоди від 16.03.2009 року строк оренди визначено на 25 років.
12 лютого 2018 року додатковою угодою також засвідчено зміну найменування позивача (орендаря).
1) категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення;
2) цільове призначення земельної ділянки: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості;
Актом перевірки встановлено, що цільове призначення земельної ділянки: 11.02 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості», яка розташована по вул. Героїв Дніпра, 48 у м. Переслав Бориспільського району Київської області та перебуває у комунальній власності, орендується позивачем. На ділянці розміщено цілісний майновий комплекс, адміністративну будівлю (офіс МТС), готель, ангари, складські приміщення, господарські будівлі та споруду, парковка для потреб готелю.
Згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на цій земельній ділянці (загальна площа: 5,3472 га) розташовано офіс, склад, заправка з резервуарами, складські приміщення, приміщення і офіс МТС, готельний комплекс, склад сипучих продуктів, митно-ліцензійний склад, зернопереробний комплекс.
Земельна ділянка з цільовим призначенням 11.02 не передбачена для облаштування готелю та адміністративної будівлі офісу МТС, що не відповідає цільовому призначенню даної земельної ділянки та порушує правовий режим її використання.
Перевіркою встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,2909 га фактично використовується не за цільовим призначенням під розміщення та облаштування готелю та офісу МТС, чим порушено вимоги п. «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність за п. «ґ» ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
18 січня 2022 року позивачем направлено відповідачу лист, ідентичний викладу підстав позову.
Листом від 27.01.2022 року №28-10-0.43-842/2-22 відповідачем надано відповідь, ідентичну викладу заперечень у відзиві.
Також відповідачем складено повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, а також протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення.
Вважаючи Припис протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Суд зауважує, що виклад нормативно-правового регулювання здійснюється в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин.
Згідно ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
За ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:
а) землі сільськогосподарського призначення;
б) землі житлової та громадської забудови;
в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;
г) землі оздоровчого призначення;
ґ) землі рекреаційного призначення;
д) землі історико-культурного призначення;
е) землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду;
ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Статтею 20 Земельного кодексу України встановлено, що при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.
При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо:
земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу;
земельних ділянок приватної власності - їх власниками.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності, віднесених до категорій земель житлової та громадської забудови, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а також земельних ділянок (крім земельних ділянок, розташованих на територіях, об`єктах природно-заповідного фонду), на яких розташовані будівлі, споруди, що є у приватній власності землекористувача, який використовує земельні ділянки на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, може здійснюватися землекористувачем. У такому разі зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження відповідною земельною ділянкою.
Зміна землекористувачем цільового призначення земельної ділянки державної, комунальної власності, наданої йому в користування (крім постійного користування) без проведення земельних торгів для провадження певної діяльності, не повинна призводити до провадження ним на такій земельній ділянці іншої діяльності (крім випадків розташування на земельній ділянці будівель, споруд, що перебувають у власності землекористувача).
За п. «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки;
Частинами першою, другою ст. 144 Земельного кодексу України передбачено, що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк.
У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.
У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про:
- розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту;
- припинення права постійного користування земельною ділянкою.
Згідно з п. «ґ» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 року № 963-IV (далі Закон №963-IV) невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень).
За ст. 6 Закону №963-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Статтею 10 Закону №963-IV встановлено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
Статтею 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V (далі Закон №877-V) визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно - правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Стосовно доводів сторін про закон, яким врегульовано спірні правовідносини (Закон №877-V або Закон №963-IV) суд зазначає, що особливості та обмеження перевірок, визначені у Законі №877-V, не поширюються на здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.
Враховуючи те, що норми Закону №877-V стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону №963-IV.
Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах не повинен був діяти за процедурою здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, регламентованою положеннями Закону №877-V та міг вжити щодо позивача певні заходи впливу, визначені, зокрема Законом №963-IV.
Отже, судом відхиляються як нерелевантні усі доводи позивача, засновані на положеннях Закону №877-V.
Також суд зазначає, що питання будівництва, обслуговування того чи іншого об`єкту нерухомого майна нерозривно пов`язане з земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розташований. Наявність того чи іншого об`єкта нерухомості повинен відповідати цільовому призначенні земельної ділянки та їй відповідати
Припис є вимогою суб`єкта владних повноважень, спрямованою на усунення у визначений строк виявлених порушень; особа, якій виданий припис, може виконати його або заперечити у встановленому законодавством порядку щодо можливості його виконання, зокрема, шляхом звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень.
Дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами (принципу пропорційності) є важливою вимогою громадянського суспільства, демократичної, соціальної та правової держави та складовою принципу верховенства права. Критеріями дотримання такого балансу є: 1) втручання суб`єкта владних повноважень у право особи є виправданим лише за умови, коли це є надзвичайно необхідним для захисту суспільних (публічних) інтересів; 2) можливість суб`єктів владних повноважень змінювати або відкликати окремі власні адміністративні рішення лише в інтересах суспільства, якщо це необхідно, але з урахуванням права та інтересів осіб; 3) наявність обов`язкової та справедливої компенсації особі у разі втручання в її право, що викликане суспільною необхідністю; 4) обов`язковість дотримання розумного співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається для захисту суспільного (публічного) інтересу, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Вирішуючи питання про існування порушення як такого суд зазначає наступне.
Позивач пояснював, що придбав готельний комплекс до моменту оформлення оренди на вказану земельну ділянку та з моменту його придбання не вживав заходів щодо перепрофілювання або реконструкції цього нерухомого майна. При розробці земельної документації позивач виходив з того, що більша частина нерухомого майна використовується як промислова нерухомість, а готель є вбудованою частиною приміщення та земельна ділянка розташована в промисловій зоні. При цьому сам договір оренди містить згадку про те, що на ділянці знаходиться готельний комплекс.
Класифікація видів цільового призначення земель затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548 (далі Класифікація).
У секції J 11 Класифікації зазначено:
11 - Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення
11.02 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості
В свою чергу у секції В 03 Класифікації зазначено:
03 - землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування);
03.08: Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування;
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Таким чином, позивачем факт існування та функціонування на спірній земельній ділянці готелю, який здійснює самостійну комерційну діяльність не заперечено, натомість в ході судового розгляду цей факт встановлено. У позовній заяві позивачем також не висловлено жодного заперечення щодо визначального питання факту, який і зумовив винесення Припису.
При цьому громадська забудова туристичного характеру на комерційній основі жодним чином не узгоджується з промисловим призначенням земельної ділянки.
Отже, факт використання спірної ділянки не за цільовим призначенням в частині функціонування на такій ділянці готелю судом встановлено, що свідчить про наявність факту, в зв`язку з яким прийнято Припис. Як наслідок, позивачем дійсно вчинено діяння, в зв`язку з яким і було сформовано Припис.
Позивач зазначав, що придбав комплекс до оформлення оренди, однак з вищевикладеного нормативно-правового регулювання чітко вбачається, що відповідне порушення визначається станом на конкретний момент часу, коли цільове призначення земельної ділянки є одним, а її фактичне використання такому призначенню не відповідає. Натомість законодавством не передбачено можливості нецільового використання земельних ділянок на підставі обставин, на які посилався позивач. Відповідно, з моменту виникнення неузгодженості фактичного способу використання земельної ділянки її цільовому призначенню виникло триваюче правопорушення, на яке відповідач як уповноважений суб`єкт відреагував у встановлений законодавством спосіб.
Позивач посилався на те, що більша частина ділянки використовується без суперечності з цільовим призначенням, однак це жодним чином не впливає на правомірність здійснення готельного бізнесу на землях промисловості. Не має юридичного значення і стверджувана характеристика готелю як вбудованої частини приміщення, оскільки, сам позивач доводив і з договору оренди вбачається, що готель є самостійною спорудою (готельний комплекс). Більш того, незалежно від технічного аспекту функціонування готелю Припис прийнятий в зв`язку з тим, що на землях промисловості в цілому функціонує готель, а така суперечність має об`єктивний характер та не залежить від того в якому вигляді готель здійснює діяльність.
Також позивач посилався на неконкретність припису. Водночас, приписом зобов`язано припинити використання частини земельної ділянки під розміщення готелю, що не викликає жодних сумнівів у його спрямуванні. Сам позивач також не вказав в чому вбачає суперечність та незрозумілість вимоги припинити функціонування готелю.
Разом з цим, позивач посилався на те, що доказами не підтверджено встановлення площі 0,1165 га як нецільового використання земельної ділянки. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що йдеться про експлікацію земельних угідь згідно відомостей Національної кадастрової системи. Окрім цього, зміст Припису очевидно свідчить, що необхідним є припинення нецільового використання частини земельної ділянки, на якій розміщується готель, а тому доводи позивача про незрозумілість для нього меж функціонування готелю на його ж земельній ділянці є необґрунтованими.
При цьому суд підкреслює, що будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи правопорушника та публічними інтересами. Зазначене, особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у публічній сфері, зокрема, питань охорони земель, безпеки довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникнення техногенних катастроф тощо. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист публічних інтересів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2024 року у справі №1.380.2019.001239.
Отже, неузгодженості площі території, яка при цьому однозначно визначена за функціональним критерієм (йдеться про один і той самий готель, який на спірній земельній ділянці є єдиним готелем), в будь-якому разі не може бути підставою для нівелювання заходу охоронного впливу в цілому. Зворотній підхід суперечив би меті правового регулювання спірних правовідносин та був проявом правового пуризму, оскільки в даній справі не може виникнути будь-якого розумного сумніву чи обґрунтованого припущення щодо того, про який саме об`єкт йдеться.
Згадував позивач і те, що не першому поверсі готелю функціонує їдальня, яка обслуговує працівників підприємства, однак ця обставина не впливає ані на факт нецільового використання земельної ділянки шляхом розміщення на ній готелю, ані на обов`язок позивача усунути таке порушення, ані на можливість усунути таке порушення.
Позивачем надано постанову районного суду від 15.03.2022 року у справі №373/231/22, згідно якої постанову про накладення на директора позивача адміністративного стягнення скасовано. Водночас, слід враховувати, що таке скасування зумовлене виключно порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем (останній не повідомив позивача про розгляд справи належним чином). Водночас, захід впливу, що втілений у Припис, є самостійною юридичною процедурою, яка здійснюється на підставі окремої правової процедури. В даній справі визначальним було встановлення факту використання саме позивачем певної частини земельної ділянки і саме всупереч її цільовому призначенню. Позивач не лише не спростував відповідні обставини, а й підтвердив їх зазначав, що готель був ним придбаний, що він згадується в договорі оренди, заходи перепрофілювання або реконструкції позивачем не здійснювалися, а при розробці землевпорядної документації позивач виходив з переважного способу використання земельної ділянки. Функціонування готелю позивачем не заперечено ані формально, ані документально. Саме ця обставина є визначальною при оцінці правомірності припису та є самодостатньою підставою для підтвердження існування юридичного факту, що зумовив формування такого припису.
Вищевказана постанова суду могла б бути врахована в разі висновку суду, наприклад, про те, що на спірній ділянці готель відсутній, однак таких висновків щодо питань факту вищевказана постанова не містить.
Інших доводів позивачем не заявлено. На виконання засади адміністративного судочинства щодо офіційного з`ясування судом з власної ініціативи здійснено перевірку правомірності формування Припису. За результатом такої перевірки судом не встановлено порушень законодавства під час формування Припису.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ДЖІ ЕМ МАСТЕР ГРУП до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування припису відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко