Справа № 160/2180/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2025 рокуСправа №160/2180/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у спрощеному провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
27 січня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій з урахуванням уточнень від 30.01.2025 року, просить суд:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 щодо:
- прийняття, підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, опрацювання (доопрацювання) документів, подання документів для призначення, нарахування та негайну повну виплату одноразової грошової допомоги, пов`язану зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, сина - старшого солдата запасу ОСОБА_3 , у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та неналежного забезпечення соціального захисту (соціального забезпечення);
визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) належним чином здійснити прийняття, підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, опрацювання (доопрацювання) документів, подання документів для призначення, нарахування та негайної повної виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 одноразової грошової допомоги, пов`язану зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, сина - старшого солдата запасу ОСОБА_3 , у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», до Міністерства оборони України, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022;
зобов`язати Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) належним чином здійснити призначення, нарахування та негайну повну виплату ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 одноразову грошову допомогу, пов`язану зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, сина - старшого солдата запасу ОСОБА_3 , у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
зобов`язати Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом місячного строку з моменту набрання законної сили рішення суду;
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , якого з 02.02.2017 року визнано інвалідом 3-ої групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
Згідно витягу з протоколу засідання ВЛК від 21.11.2022 року №1838, захворювання старшого солдата ОСОБА_5 , які послужили причиною його смерті захворювання та причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини.
13 січня 2023 року ОСОБА_1 отримано посвідчення для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.12.2023 р. №23/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2023 року, аргументуючи власну позицію тим, що на час смерті ОСОБА_6 не був військовослужбовцем.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24 зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 сина - старшого солдата запасу ОСОБА_5 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24 рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року, позивачеві повторно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що Комісією Міноборони України з посиланням на пункт 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у витязі з вищевказаного протоколу вказано, що заявники звернулися із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 29.03.2023 року, а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже заявники не мають права на призначення одноразової грошової допомоги. Додатково зазначено, що вказане не спростовано рішенням суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року, яким позивачеві повторно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час виникнення спірних правовідносин - 10.12.2017 року, остання має беззаперечне право на одноразову допомогу відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» незалежно від часу настання смерті сина, в розмірі 750 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, тобто 2017 року, що передбачено підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону. Крім того, нею не пропущено звернення з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2025 року для розгляду справи визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року, з урахуванням усунення недоліків, провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

03 лютого 2025 року на адресу Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

04 лютого 2025 року Міністерством оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

24 лютого 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву вх.№9169/25, в якому представник відповідача-1 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Цей порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно з пунктом 10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

1. заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

2. витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

3. витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи. які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні.

Відповідно до пункту 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 від 12.12.2017 року серії НОМЕР_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, оскільки позивачка звернулася з заявою про допомогу 29.03.2023, понад трирічний термін після виникнення права на допомогу (дня смерті ОСОБА_7 10 грудня 2017 року свідоцтво про смерть НОМЕР_3 від 12.12.2017), відповідно вона не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі ОСОБА_7 .

Щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, представник відповідача-1 зазначив.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 статті 16 в редакції Закону №2522-VIII від 06.09.2018 року визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Син позивачки - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби старшого солдата ОСОБА_5 звільнено наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 29.03.2017 року №87, тобто між звільненням та смертю ОСОБА_7 майже 9 місяців.

Таким чином до спірних правовідносин застосовується абзац 2 підпункту "а" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII, а саме, що членам сім`ї військовослужбовцям смерть яких настала протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року в задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи №160/2180/25 за правилами загального позовного провадження - відмовлено. У задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про розгляд адміністративній справи №160/2180/25 за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого військовослужбовця ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5 від 16.07.1999 року.

Згідно з наказом командира військової частини польової пошти НОМЕР_4 (по стройовій частині) №87 від 29.03.2017 року старшого солдата ОСОБА_7 звільнено з військової служби у запас та зараховано до оперативного резерву першої черги й з 29.03.2017 року виключено зі списків особового складу військової частини польової пошти НОМЕР_4 та з усіх видів забезпечення.

Відповідно до виписки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №721577 від 06.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_7 встановлено третю групу інвалідності з 02.02.2017 року у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 12.12.2017 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №66 від 12.12.2017 року).

Згідно із витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтва №1838 від 21.11.2022 р., захворювання старшого солдату запасу ОСОБА_7 , 1981 року народження, які послужили причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.12.2017 року, виданий Виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, лікарським свідоцтвом про смерть від 11.12.2017 року №182, виданим КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер», військово-обліковою та медичною документацією захворювання та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

13 січня 2023 року ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_6 як особі, що має пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №23/в від 19.12.2023 року, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері, дружині та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, старшого солдата ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 12.12.2017 року смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 29.03.2017 року №87 старшого солдата ОСОБА_7 виключено зі списків частини 29.03.2017 року, отже, на час смерті він не був військовослужбовцем.

У витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №23/в від 19.12.2023 року зазначено, що на день виникнення правовідносин (день смерті) у заявників не існувало права на отримання одноразової грошової допомоги.

Крім того, Комісією Міноборони України з посиланням на пунктом 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у витязі з вищевказаного протоколу вказано, що заявники звернулися із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 29.03.2023 року, а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому заявники не мають права на призначення одноразової грошової допомоги.

Вищезазначений витяг з протоколу був направлений позивачеві ІНФОРМАЦІЯ_7 разом із супровідним листом №7/10258/14 від 08.01.2024 року.

Не погодившись з оскаржуваним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №23/в від 19.12.2023 року, ОСОБА_1 звернулася вперше до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково та вирішено:

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, старшого солдата ОСОБА_5 , викладене у пункті 3 Витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №23/в від 19.12.2023 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 сина - старшого солдата запасу ОСОБА_5 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року в справі №160/6759/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 в адміністративній справі № 160/6759/24 залишено без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24 рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року, позивачеві повторно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що заявники звернулися із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 29.03.2023 року, а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже заявники не мають права на призначення одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Додатково зазначено, що вказане не спростовано рішенням суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року, яким позивачеві повторно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , оскільки на час виникнення спірних правовідносин - 10.12.2017 року, остання має право на одноразову допомогу відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» незалежно від часу настання смерті сина, в розмірі 750 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, тобто 2017 року, що передбачено підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону, крім того, нею не пропущено строк звернення з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функцію) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 вказаного Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на момент смерті сина позивача), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 16-1 Закону №2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Розмір одноразової грошової допомоги визначений статтею 16-2 Закону №2011-XII.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина 6 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Норми статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду, інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон (на момент смерті ОСОБА_5 ) містив також й положення про наявність права на допомогу в разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Наведене вище дозволяє зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року в справі №761/18099/15-а.

Відповідно до положень пунктів 4, 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013 року, одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, а також внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами батькам померлого військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтва №1838 від 21.11.2022 року наявний висновок, що захворювання та причина смерті старшого солдата запису - ОСОБА_7 пов`язане з захистом Батьківщини.

З матеріалів справи, судом вбачається наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково та вирішено:

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захисту Батьківщини, старшого солдата ОСОБА_5 , викладене у пункті 3 Витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №23/в від 19.12.2023 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 сина - старшого солдата запасу ОСОБА_5 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24 рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року, позивачеві повторно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що заявники звернулися із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 29.03.2023 року, а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже заявники не мають права на призначення одноразової грошової допомоги.

Щодо строку звернення з заявою про призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 8 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , саме з датою смерті відповідачі пов`язують право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Водночас, встановлені обставини справи свідчать, що висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтва про те, що захворювання та причина смерті старшого солдата запису ОСОБА_7 пов`язана із захистом Батьківщини було складено тільки 21.11.2022 року.

Так, відповідно до Витягу з протоколу Центральної ВЛК від 21.11.2022 відмінено зокрема, й попередній висновок ВЛК про причини захворювання та смерті старшого солдата ОСОБА_7 .

Таким чином, в контексті спірних відносин, позивач набула права на звернення до відповідачів за призначення ОГД лише в листопаді 2022 року, з часу визнання Центральною ВЛК того факту, що захворювання та причина смерті старшого солдата запису ОСОБА_7 пов`язана із захистом Батьківщини.

Відтак, доводи відповідачів з приводу того, що родиної загиблого порушено строк на подання відповідної заяви є необґрунтованими, а відповідно доводи представника відповідача-1, що вказане не спростовано рішенням суду від 29 травня 2024 року в справі №160/6759/24, є помилковими.

Вказаним доводам вже надана оцінка в межах викладеної правової позиції в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року в справі №160/6759/24, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 в адміністративній справі № 160/6759/24 залишено без змін.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців» №2522-VIII від 06.09.2018 року внесено зміни до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Зміни внесені Законом України №2522-VIII жодним чином не спростовують та не заперечують права батьків померлого військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у разі його смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи в період її проходження. Водночас, вказані норми, починаючи з 13 жовтня 2018 року, встановлюють певні часові обмеження для отримання такої допомоги, зокрема, щодо смерті особи протягом одного року після звільнення її з військової служби.

Відповідно до пункту 11 Порядку №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з пунктами 12-13 Порядку №975 призначення та виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Аналогічні правила викладені в Положенні про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за №1294/26071.

Щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 статті 16 в редакції Закону №2522-VIII від 06.09.2018 року визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі Закону №2011-XII виникає у членів сім`ї загиблого за умови якщо загибель (смерть) військовослужбовця настала у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Син позивачки - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби старшого солдата ОСОБА_5 звільнено наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 29.03.2017 року №87, тобто між звільненням та смертю ОСОБА_7 майже 9 місяців.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача-1 в частині, що до спірних правовідносин застосовується абзац 2 підпункту "а" частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII, яким членам сім`ї військовослужбовцям смерть яких настала протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби виплачується в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року про відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги пов`язаної зі смертю сина - старшого солдата запасу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Оскільки питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям розглядалося повторно, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобов`язати Міністерство оборони України () здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю сина - старшого солдата запасу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Щодо позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить з наступного.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

Так, в даних правовідносинах суд враховує, що прийняття рішення про призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю сина - старшого солдата запасу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, віднесено до дискреційних повноважень Міністерства оборони України, а отже позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягають.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного.

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений цей платіж і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.

Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справах №522/5664/17, №336/4675/17 та від 21.02.2018 року у справі №569/7903/16-ц.

У постанові від 29.09.2022 у справі №520/1001/19 Верховний Суд наголошував на тому, що дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується всіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

У цій же постанові колегія суддів вказувала, що законодавець пов`язав виплату компенсації з виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація й заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Аналогічний висновок щодо застосування тих самих норм права у подібних правовідносинах викладено й у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року в справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 року в справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 року в справі №140/1547/19 та застосована у постанові від 20.10.2022 року в справі №140/862/19, де зауважено, що законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Як передбачено положеннями пунктів 5 - 7 Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, сума компенсацій виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за повний місяць.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд не може перебирати на себе функції органу, що здійснює нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основна сума доходу (одноразової допомоги) в межах рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2180/25 є ще не нарахованою, оскільки виплата ще не відбулась.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є, на думку суду, передчасними.

Щодо встановлення судового контролю, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Суд зазначає, що обґрунтованих пояснень щодо необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначено, крім того, обставин, які б вимагали встановлення судового контролю також не встановлено, у зв`язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №25/с від 13.12.2024 року про відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю сина - старшого солдата запасу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Зобов`язати Міністерство оборони України () здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги, пов`язаної зі смертю сина - старшого солдата запасу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник