Справа № 750/3086/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/3086/25
Провадження № 2-а/750/65/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Косенка О.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про скасування постанови від 22.02.2025 № 257 (далі - постанова) у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.02.2025 року у місті Чернігові працівниками поліції було зупинено автомобіль позивача під його ж керуванням. Під час перевірки документів працівниками поліції було повідомлено, що останній перебуває у розшуку. Для з`ясування підстав перебування в розшуку позивача було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Того ж дня черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №257 від 18.02.2025. Відповідно до протоколу, 18.02.2025 о 23 год. 10 хв. уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_4 було виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії позивачу з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак, в порушення вимог абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. За результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, постановою №257 від 22.02.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_3 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Вважає, що постанова № 257 від 22.02.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 є протиправною, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, грунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи, не підтверджена допустимими та належними доказами. Зокрема, вказує, що абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на який міститься посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові не регламентує питання проходження ВЛК. Також вказує на порушення відповідачем, встановленого законодавством порядку його направлення на ВЛК.

Ухвалою суду від 05.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Через електронний кабінет 21.03.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що 10.01.2025 позивачу направлено повістку № 1833781 про необхідність його прибуття до 23.01.2025. Указана повістка АТ «Укрпрошта» була повернута на адресу відповідача з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою АДРЕСА_1 , а тому, згідно з п. 41 постанови КМУ від 16 травня 2024 № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», позивач вважається повідомленим про необхідність з`явлення до відповідача.

У зв`язку з перебуванням позивача у розшуку за неявку по повістці, Національна поліція затримала позивача 18.02.2025 та доставила його до обласного ТЦК та СП, де йому виписано направлення на ВЛК та запропоновано пройти ВЛК, від чого позивач відмовився, вказавши у протоколі про адміністративне правопорушення «не хочу». Також, позивачу виписана повістка від 18.02.2025 № 02/0294 про необхідність прибуття до відповідача 19.02.2025, яку позивач власноручно підписав. Позивач не з`явився до відповідача ні 19.02.2025, як визначено в повістці, ні 22.02.2025 на розгляд його адміністративної справи, як це вказано у протоколі. Відповідач вказує, що правильно послався на абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в протоколі та постанові про адміністративне правопорушення, а відповідач неправильно порахував абзаци у вказаній статті. Окрім цього відповідач у відзиві зазначив, що для проходження ВЛК чинне законодавство не вимагає від ТЦК вручати військовозобов`язаному саме повістку. Для цього достатнього виписати особі направлення на ВЛК, що відповідач і зробив.

Позивач надав відповідь на відзив, у якому послався на ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де передбачено, що громадяни зобов`язані, крім іншого, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово - лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або керівника ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП, проте такого рішення не було. Також вказує, що повістка №1833781, копія якої долучена до відзиву на позов, була направлена позивачу для уточнення даних, а не для проходження ВЛК і він її не отримував. Вручення особі направлення або повістки про проходження ВЛК день в день з датою її проходження порушує права військовозобов`язаного та створює передумови до заздалегідь необґрунтованого та необ`єктивного висновку, оскільки особа не матиме достатнього часу на подання на ВЛК всіх документів, що підтверджують стан здоров`я особи. Чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед проходженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до протоколу № 257 про адміністративне правопорушення від 18.02.2025 позивач о 23:20 год. 18.02.2025 в приміщенні Чернігівського ОМЦ відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК, чим порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 13). Протокол підписаний позивачем, у графі пояснення стоїть відмітка «не хочу».

До матеріалів справи долучено, подану відповідачем разом з відзивом, копію направлення на ВЛК від 18.02.2025 на ім`я ОСОБА_1 , за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с. 34 зворот), а також копія аркушу з журналу з відміткою про відмову позивача від отримання направлення (а.с. 35).

Постановою №257 від 22.02.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_3 , позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 14). Постанова підписана особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі Порядок №560), Положенням про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення).

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Разом з тим, згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

На підставі дослідження матеріалів справи, аналізу наведених сторонами аргументів та наданих ними доказів, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову.

Так, достовірні, належні та достатні відомості про вручення позивачу повістки про його виклик саме для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення йому направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, у матеріалах справи відсутні.

Позивачем до позовної заяви долучено копію повістки № 1833781 про виклик на 23.11.2025 для уточнення даних до територіального центру комплектування та соціальної підтримки при ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Частиною повістки є розписка про її отримання без жодних відміток, тобто повістка вручена не була. Доказів її отримання позивачем, відповідачем не надано, що ставить під сумнів законність доставлення його до ТЦК та СП. Позивач вказує на примусовий характер його доставлення до ТЦК та СП, утримання там, та висунення вимог щодо вчинення певних дій, що відповідачем не спростовано.

Згідно з доктриною «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка була сформульована Європейським судом з прав людини у низці справ, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними (справа «Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Тобто неправомірність дій, які передували прийняттю суб`єктом владних повноважень певного рішення та створили умови для його прийняття, тягнуть за собою незаконність самого рішення.

Крім того, за приписами підпункту 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою:

- взяття на військовий облік;

- проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

- уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);

- призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Згідно вимог пункту 29 Порядку №560, у повістці зазначаються, зокрема, мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.

Як вбачається з наданої відповідачем до суду повістки, мета виклику позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки: «для уточнення облікових даних».

Відповідно до абзацу 3 пункту 69 Порядку №560, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Положеннями пункту 74 Порядку №560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів дотримання відповідачем відповідної процедури та етапності. Зокрема, не надано доказів вручення позивачу повістки про виклик для проходження медичного огляду (ВЛК).

Крім того, в силу вимог пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Отже, вказаною нормою пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України на військовозобов`язаного покладається обов`язок під час проведення медичного огляду надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. В свою чергу, як зазначив позивач, в нього були відсутні з собою медичні документи.

Належних достовірних та достатніх доказів у контексті ст. 73-74 КАС України щодо правомірності доставлення позивача до відповідача, неаправлення йому повістки з викликом на ВЛК, вручення позивачу направлення для проходження медичної комісії під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як то передбачає абз. 2-3 пункту 74 Порядку №560, відповідачем суду не надано.

Суд відкидає твердження відповідача, що позивачу виписана повістка від 18.02.2025 № 02/0294 про необхідність прибуття до відповідача 19.02.2025, яку позивач власноручно підписав, після цього залишив територію обласного ТЦК та СП, оскільки відповідних доказів судом не надано. Крім того, протокол про вчинення адміністративного правопорушення стосовно позивача вже було складено, з якою метою позивач викликався на 19.02.2025 не відповідач не повідомив.

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Частина 5 ст. 77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не було зроблено відповідачем, а тому наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не доведена. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено та заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 605,60 грн, які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи свідчать, що, на підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача адвокатом Журбою В.С. надано надано договір про надання правничої (правової) допомоги № 107 від 20 лютого 2025 року, укладений із позивачем (а.с. 16); акт виконаних робіт за договором від 03.03.2025 (а.с. 18); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 107 від 20.02.2025 (а.с. 16).

Згідно з указаними вище документами вартість правничої допомоги адвокати у справі про адміністративне правопорушення становить 5000,00 грн.

В силу вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 420/13285/20, від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18 вказав наступне: «…Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо».

Аналогічні правила застосовуються у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Суд ,визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; предметом спору є постанова про накладення штрафу у розмірі 17 000,00 грн; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування та не потребує збирання значного обсягу доказів.

Беручи до уваги вищевказані обставини, суд вважає розумно обґрунтованим, справедливим та співмірним розміром відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за надані послуги - 1 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ), про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 за № 257 від 22.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО