Справа № 160/33248/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.
представника позивча представника відповідача Войтенко К.В. Думич І.А.
17.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ СЕРВІС ГРУП» до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому позивач просить:
16 січня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Головного управління ДПС у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2268/25), в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. Відповідач зазначив, що оскаржені податкові повідомлення-рішення є правомірними та відповідають нормам чинного податкового законодавства. Відповідач зазначив, що під час проведення перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області не допущено порушень, тому що направлення документів через електронний кабінет відповідає вимогам ПК України, якщо платник податків подає звітність в електронній формі. Також, згідно наявної у відповідача податкової інформації правочини між позивачем та ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» є нереальними, разом з тим, надані позивачем до позовної заяви документи не спростовують зазначених обставин. З огляду на викладене, відповідач вважає, що висновки, зроблені за результатами перевірки, є правомірними та такими, що відповідають нормама чинного законодавства. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
27 січня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 4207/25), в яких позивач звертає увагу на відсутність права у контролюючого органу надсилати копію наказу та направлення на перевірку через електронний кабінет з посиланням на позицію Верховного Суду, яка зазначена в постанові від 04 липня 2024 року у справі №520/5841/21. За позицією позивача, у контролюючого органу не виникло права на проведення перевірки, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2025, у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Львівській області про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ СЕРВІС ГРУП» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, без розгляду, відмовлено повністю.
18 березня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшли додаткові докази.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні аперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає таке.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, на підставі наказу, виданого ГУ ДПС у Львівській області від 11.05.2023 № 1667 -111, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20; п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75; п.п. 78.1.8 п.78.1 ст. 78; ст. 79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року Nє 2755-VI (зі змінами) проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТ Сервіс Груп" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
Згідно з висновками означеного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення платником податків: 1) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198; п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого підприємством завищено суму податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, за лютий 2023 року у сумі 3 318 296 грн.; 2) п.44.1, п.44.3 ст.44; п.85.2 ст.85 ПК України - підприємством до перевірки не надано документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Позивач, не погоджуючись з означеними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся до суду з означеним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI.
Згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Так, відповідно до ст. 62 ПК України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно пункту 75.1. статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1 статті 78 ПК України.
Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України, та з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Згідно положень п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання вказаних умов надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" (пункт 42.4 статті 42 ПК України).
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Абзацом 2 п.79.2 ст.79 ПК України встановлено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Суд відзначає, що положеннями п.79.3 ст.79 ПК України визначено, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак, з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.
Сам вид перевірки (позапланова невиїзна) без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника та дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.
Таким чином, невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач не подавав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, що також не спростовано відповідачем.
Під час розгляду справи відповідач наголосив, що дії контролюючого органу є правомірними, оскільки відповідний наказ вручено платнику податків 11.05.2023 через електронний кабінет, проте в матеріалах справи відсутні докази такого отримання позивачем.
З цих підстав суд доходить висновку, що оскільки позивач не виявив бажання отримувати документи через електронний кабінет, а відповідач в свою чергу не надав доказів подання такої заяви до контролюючого органу, у такому випадку контролюючий орган не мав права надсилати кореспонденцію платнику податку через Електронний кабінет.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2024 року у справі № 520/5841/21.
Таким чином, суд констатує порушення податковим органом положень п. 79.2 ст. 79 ПК України в частині проведення документальної позапланової невиїзної перевірки без належного повідомлення позивача про дату та час її проведення.
Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 у справі №1.380.2019.004064 визначив, що судова практика у справах про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки як безумовної підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами такої перевірки є сталою, яка сформулювана з урахуванням передусім необхідності забезпечення дотримання прав та інтересів платників податків.
Така правова позиція висловлена зокрема у постановах від 15.05.2018 у справі №809/1578/17 та від 19.02.2019 у справі №820/6323/17, від 21.06.2019 у справі №804/4147/13-а, від 10.04.2020 у справі №826/7595/15, від 24.04.2020 у справі №0440/5997/18. Зокрема, Верховним Судом у зазначених справах зазначалося про неналежне повідомлення платника податків про проведення перевірки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази завчасного направлення податковим органом копії наказу та повідомлення і вони не отримані платником до початку перевірки, а отже, право платника бути повідомленим про перевірку і на участь у її проведенні були порушені.
Висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що первинні документи між позивачем та постачальниками під час перевірки не надані, у зв`язку з чим немає можливості підтвердити факт здійснення описаних господарських операцій та немає підстав для включення позивачем до складу податкового кредиту вартості придбання товарів від постачальників; у зв`язку з неможливістю підтвердження перевіркою реальності придбання постачальниками товару, відвантаженого на адресу позивача, неможливо підтвердити і взаємовідносини по ланцюгу подальшої реалізації, а отже і правомірність формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.
В акті перевірки ГУ ДПС у Львівській області зазначено про ненадання під час перевірки первинних документів.
У відповідності до пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Пунктом 85.8. ст. 85 ПК України передбачено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідно до п.85.4. ст.85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Так, згідно з абзацами першим, другим пункту 73.3 статті 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Обов`язок платника податків із надання запитуваної інформації виникає виключно за умови оформлення запиту згідно з вимогами п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 85 ПК України, відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Судом встановлено, що копію запиту направлено засобами електронного зв`язку в електронній формі 16.05.2023 (за один день до закінчення перевірки). Проте, позивач не подавав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, отже, підприємство під час проведення перевірки такий запит не отримувало, а тому суд погоджується з доводами позивача, що ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» не мало об`єктивної можливості надати документи для проведення перевірки.
Положеннями п.85.6., п.85.6 ст. 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
В матеріалах справи міститься акт про ненадання документів до перевірки від 17.05.2023 №681/13-01-07-02, проте означений акт не засвідчує факт відмови із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Аналіз норм цього закону дає підстави вважати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, між ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» та ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» укладено договір поставки № ВТ-12/2021-1 від 23.12.2021 (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (обладнання) в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Специфікацією №1 від 23.12.2021 сторонами погоджено найменування, асортимент, кількість та вартість обладнання товару: КРАН ОПОРНИЙ ЕЛЕКТРИЧНИЙ ОДНОБАЛКОВИЙ, ПОДРІБНЮВАЧ ПЛАСТМАС 300Х600, ПИЛКА МАЯТНИКОВА, КРАН ПІДВЕСНИЙ ЕЛЕКТРИЧНИЙ, ВЕРСТАТ РІЗКИ ПОЛІЕТИЛЕНОВИХ, ЛІНІЯ ДЛЯ ВИГОТОВЛЕННЯ ПОЛІПРОП.ТРУБ Ф75-225, ТЕРМОПЛАСТАВТОМАТ ДЕ 3132-250, ТЕРМОПАСТАВТОМАТ ДЕ 3530-125см, ПРЕСФОРМИ НА ЦЕНТРАТОР, ФОРМА НА ЦЕНТРАТОР Дн 630-900, ПРЕСФОРМА НА ПРОБКУ ДРЕНАЖНУ, ЕЛЕКТРОВІЗОК О-5т.
Поставка товару підтверджується видатковою накладною № РН-0601/1 від 06.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1701/1 від 17.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1701/2 від 17.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1801/1 від 18.01.2022 року, видатковою накладною № РН-1801/2 від 18.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2001/1 від 20.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2001/2 від 20.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2101/1 від 21.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2101/2 від 21.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2401/1 від 24.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2401/2 від 24.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2501/1 від 25.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2501/2 від 25.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2601/1 від 26.01.2022 року, видатковою накладною № РН-2601/2 від 26.01.2022 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
Розрахунки проведені сторонами, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1 від 05.01.2022 року, № 4 від 06.01.2022 року, 5 від 06.01.2022 року, № 6 від 06.01.2022 року, № 7 від 11.01.2022 року, № 8 від 13.01.2022 року, № 11 від 26.01.2022 року, № 12 від 28.01.2022 року, № 13 від 31.01.2022 року, № 14 від 02.02.2022 року, № 15 від 04.02.2022 року, № 16 від 07.02.2022 року, № 17 від 09.02.2022 року, № 21 від 11.02.2022 року, № 22 від 14.02.2022 року, № 23 від 17.02.2022 року, № 24 від 21.02.2022 року, № 25 від 24.02.2022 року, № 26 від 28.02.2022 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
Придбане обладнання перебуває на балансі підприємства, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю 1521, яка міститься в матеріалах справи.
Положеннями статті 16 ПК України передбачено, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету є платники податку.
За приписами пункту 36.5 статті 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим.
Отже, відповідальність є персональною; обов`язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Даний правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 17.09.2020 у справі № 818/138/17.
Формування суб`єктом господарювання податкових зобов`язань не може ставитися у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету або здійснив інші порушення законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Отже, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку свого контрагента.
Стосовно посилань контролюючого органу щодо неможливості встановлення походження товару, який було придбано позивачем в рамках господарських операцій із контрагентом по договору поставки суд зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку відповідальних службових осіб покупців бути обізнаними про те де саме, коли і ким вироблений товар, а також бути обізнаним з усім ланцюгом постачання товару, тому, у випадку наявності сумнівів щодо походження товару, саме податковий орган повинен обґрунтовано довести свою позицію та з`ясувати можливу наявність недобросовісних постачальників-платників податків, оскільки саме податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Окрім того, відповідно до роз`яснення Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Компанія "Вестберга таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції", суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на контролюючий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Як видно з акта перевірки та встановлено судом під час розгляду справи, посадовими особами відповідача під час опрацювання декларацій використовувалася інформація комп`ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем державної податкової служби: ІС Податковий блок, АС Співставлення реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Єдиного реєстру податкових накладних; Єдиний реєстр податкових накладних; Картка платника податків; Моніторинг реєстру платників ПДВ; Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України (АС співставлення ПЗ і ПК); Система співставлення даних реєстрів виданих та отриманих податкових накладних контрагентів..
Суд зазначає, що посилання податкового органу на інформацію баз даних податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача можливості виконувати умови договору не заслуговують на увагу, оскільки внесені відомості баз даних податкового органу є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №818/418/17 (касаційне провадження №К/9901/5097/17), номер судового рішення в ЄДРСР № 72791313.
У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17 (адміністративне провадження №К/9901/3819/17), номер судового рішення в ЄДРСР № 72343803).
Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2019 року у справі №826/6245/18 (адміністративне провадження № К/9901/3279/19, №ЄДРСР 80894091) вказав, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Суд не приймає доводи податкового органу про відсутність у контрагента позивача достатньої кількості ресурсів для виконання умов договору, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів або відсутності у контрагентів основних фондів чи кваліфікованого персоналу.
Судом встановлено, що ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» за наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією на момент господарських взаємовідносин із позивачем було зареєстровано як юридична особа та відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті Державної податкової служби України (www.tax.gov.ua) на момент вчинення господарських правовідносин із позивачем було зареєстровано як платник податку на додану вартість, а отже, мало спеціальну правосуб`єктність для вчинення задекларованих із ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» операцій.
Доказів того, що на момент укладення із позивачем угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача не був зареєстрований як юридична особи та як платник податку на додану вартість відповідачем до суду не надано.
У відповідності до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, виникає у разі здійснення операцій, в т. ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Нормами статті 201 Податкового кодексу України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій по придбанню товарів, судом досліджено долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій. Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Суд відзначає, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на витрати з податку на прибуток, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р. №К/9901/2923/18.
Контролюючим органом в акті перевірки також зазначено про позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування по операціям з ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ», у зв`язку з наявністю рішення № 3115 від 27.01.2022 про відповідність ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» критеріям ризиковості.
Суд відзначає, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ГОЛД-КОМПАНІ» мали місце до прийняття такого рішення, оскільки договір договір поставки № ВТ-12/2021-1 укладено 23.12.2021, Специфікацію № 1 погоджено 23.12.2021. Поставка товару відбувалася з 06.01.2022 по 26.01.2022 року.
За змістом частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ВТ СЕРВІС ГРУП» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржені податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.
У відповідності до ч.1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із приписами статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 132, 139, 194, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Царікова