Справа № 580/10285/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним і скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом Комісії четвертого відділу від 11.10.2024 №1184 в частині щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.10.2024 щодо оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією та за наслідками її розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в цьому рішенні і видати відповідну довідку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що направлення позивачем засобами поштового зв`язку на адресу відповідача заяви про надання відстрочки від призову є порушенням порядку особистого подання такої заяви, оскільки положення ч. 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 560 не передбачають обов`язку особистого відвідування особою ТЦК для подання заяви та документів на відстрочку. На думку апелянта, обов`язок «особисто повідомити» не означає «особисто прибути». Можливість особистого подання заяви шляхом надіслання такої засобами поштового зв`язку отримувачу такої заяви нічим не обмежена та не заборонена.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні відстрочки відповідно до п.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з неподанням Комісії усіх визначених п.3 Додатку 5 до Постанови №560 документів, а саме: неподання договору між батьками про участь у вихованні дітей. На переконання апелянта, суд не врахував, що позивач надав відповідачу докази утримання своєї доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає окремо з матір`ю, однак не з переліку документів, які передбачені Постановою КМ України №560 від 16.05.2024, а ті документи, які на його думку, не суперечать ст. 23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, квитанції про перерахунок коштів на утримання дитини.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що позивачем не доведено факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, відповідно, наявності права на отримання відстрочки від призову, з тих підстав, що позивач не надав відповідачу доказів утримання дитини, які свідчать про забезпечення мінімальним гарантованим розміром аліментів на дитину відповідного віку, адже апелянт надав докази відсутності відносно нього виконавчих проваджень та заборгованості зі сплати аліментів, як того вимагає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Наприкінці, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не розглянув докази позивача про те, що в нього на утриманні фактично перебуває четверо дітей, троє проживає з ним, а четверта дитина окремо з матір`ю. Отже, суд не з`ясував всі обставини справи та акцентував увагу лише на утриманні доньки, яка проживає окремо. Апелянт стверджує, що відповідачу надано посвідчення багатодітної сім`ї НОМЕР_1 від 04.03.2024, згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_4. становлять багатодітну сім`ю та мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві відповідач зазначає, що є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки позивач не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 за наданням відстрочки, а повноваженнями щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 57-60 постанови КМУ №560 від 16.05.2024 наділена Комісія з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, яка є іншим окремим колегіальним органом та не входить до складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 квітня 2025 року.

Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:

відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;

неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.10.2024 позивач засобами поштового зв`язку направив на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До заяви позивач додав завірені копії:

- паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;

- картки платника податків ОСОБА_1 від 08.02.2024;

- військово-облікового документа ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 26.04.2014;

- паспорта ОСОБА_3 № НОМЕР_4 ;

- картки платника податків ОСОБА_3 від 07.02.2024;

- довідки від 08.04.2024 №7117- про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 ;

- довідки від 20.02.2024 №7117- про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_3 ;

- свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 серії- НОМЕР_5 ;

- посвідчення багатодітної сім`ї від 04.03.2024 серії НОМЕР_1 ;

- повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_6 ;

- свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 серії НОМЕР_7 ;

- №535 від 02.09.2024 Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб по АДРЕСА_1 ;

- рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2022 у судовій №766/154/22 про розірвання шлюбу укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- повторного свідоцтва про народження дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_8 ;

- довідки №141 від 02.10.2024 Монастирищенського відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 про відсутність виконавчих документів на примусовому виконанні за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень;

- банківської виписки ОСОБА_8 від 25.08.2024 та платіжні інструкції з КБ ПриватБанк ОСОБА_1;

- згоди на обробку персональних даних від 25.09.2024 ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду вказаної заяви, рішенням комісії з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленим протоколом від 10.10.2024 №22, відмовлено позивачу у наданні відстрочки.

Підставою зазначено: не повний пакет документів, відсутній договір між батьками про участь у вихованні дітей.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у наданні відстрочки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що позивач порушив порядок особистого подання заяви про надання відстрочки від призову, оскільки звернувся до відповідача засобами поштового зв`язку.

Щодо оскаржуваного рішення про відсутність підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не надав відповідачу достатніх документів, у тому числі, з урахуванням вимог Додатку 5 до Порядку №560, щодо підтвердження підстав для надання відстрочки відповідно до п.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і не довів суду належними та допустимими доказами факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, а саме: щодо утримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , то спірне рішення про відмову у наданні відстрочки є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ).

За визначенням ст.1 Закону №3543-ХІІ комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, п.3 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 №1487 (далі - Порядок №1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до п. 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до підп.8 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів») призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З урахуванням зазначеного, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку);

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560), яким зокрема, визначено процедуру надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.

На підставі п.п.56, 57 Порядку №560 (тут і далі у редакції станом на час прийняття спірного рішення) відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відповідно до п.60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що предметом доказування в цій справі є доведеність факту перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років та дотримання останнім порядку подання належних документів про цей факт та, як наслідок, наявність підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач, звертаючись 04.10.2024 за допомогою поштового зв`язку із заявою до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив оформити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Разом із заявою позивачем подані копії наступних документів:

- паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;

- картки платника податків ОСОБА_1 від 08.02.2024;

- військово-облікового документа ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 26.04.2014;

- паспорта ОСОБА_3 № НОМЕР_4 ;

- картки платника податків ОСОБА_3 від 07.02.2024;

- довідки від 08.04.2024 №7117- про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 ;

- довідки від 20.02.2024 №7117- про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_3 ;

- свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 серії- НОМЕР_5 ;

- посвідчення багатодітної сім`ї від 04.03.2024 серії НОМЕР_1 ;

- повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_6 ;

- свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 серії НОМЕР_7 ;

- №535 від 02.09.2024 Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб по АДРЕСА_1 ;

- рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2022 у судовій №766/154/22 про розірвання шлюбу укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- повторного свідоцтва про народження дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_8 ;

- довідки №141 від 02.10.2024 Монастирищенського відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 про відсутність виконавчих документів на примусовому виконанні за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень;

- банківської виписки ОСОБА_8 від 25.08.2024 та платіжні інструкції з КБ ПриватБанк ОСОБА_1;

- згоди на обробку персональних даних від 25.09.2024 ОСОБА_1 .

За результатами опрацювання вказаних документів відповідачем 10.10.2024 прийнято рішення, оформлене протоколом № 22, про відмову в наданні позивачу відстрочки у зв`язку з відсутністю у переліку наданих документів - договору між батьками про участь у вихованні дітей.

Про прийняте рішення позивача проінформовано повідомленням від 11.10.2024 № 1184 Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції достовірно встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Свідоцтвом серії НОМЕР_5 підтверджено укладення 27.12.2023 шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Також, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2022 у справі №766/154/22 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Колегія суддів зазначає, що стягнення аліментів вказаним рішенням суду з позивача на користь доньки ОСОБА_2 не присуджено і доказів наявності іншого рішення про стягнення аліментів суду не надано.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази про наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою від 02.10.2024 № 141 Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманського району Черкаської області, яка видана ОСОБА_1 , станом на 01.10.2024 виконавчі документи щодо ОСОБА_1 на примусовому виконанні у відділі відсутні.

При цьому, позивач до матеріалів справи додав платіжні квитанції про добровільну сплату власних коштів на забезпечення доньки.

У свою чергу, підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки відповідно до п.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» стало неподання Комісії договору між батьками про участь у вихованні дітей.

Колегія суддів констатує, що позивач є батьком трьох дітей, які на момент звернення із заявою про надання відстрочки не досягли 18 років, запис щодо чого наявний в свідоцтвах про народження усіх трьох дітей.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Колегія суддів зауважує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону №2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За приписами частин першої - четвертої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Частиною першою статті 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради №535 від 02.09.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, позивач - ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_6 , - проживають за однією адресою по АДРЕСА_1 , тобто однією сім`єю.

Колегією суддів встановлено, а сторонами не заперечується, що позивач із своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживає. ОСОБА_2 проживає зі своєю матір`ю.

У контексті наведеного, колегія суддів зауважує, що причиною відмови у наданні відстрочки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» послугувало ненадання позивачем до переліку документів - договору між батьками про участь у вихованні дітей.

Як зазначалось, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з Додатком 5 до Порядку №560 документами, що підтверджують право на відстрочку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Отже, вказана норма містить альтернативний перелік документів, що підтверджують утримання дітей.

Також колегія суддів наголошує, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, прийнятий на виконання вимог частини п`ятої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Однак, позивач до переліку документів, доданих до заяви про отримання відстрочки від мобілізації, договір між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_8 про участь у вихованні їхньої доньки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивач не надав відповідачу достатніх документів, у тому числі, з урахуванням вимог Додатку 5 до Порядку №560, щодо підтвердження підстав для надання відстрочки відповідно до п.3 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто, перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, то спірне рішення про відмову у наданні відстрочки є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов помилкових висновків про те, що позивачем не доведено факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів на утримання доньки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які забезпечують мінімально гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку.

Колегія суддів наголошує, що основною підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки від мобілізації слугувало ненадання позивачем, передбачених порядком документів, які засвідчують факт перебування на утриманні позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні.

При цьому, як зазначалось, позивач добровільно сплачує на користь ОСОБА_2 кошти на утримання. Докази про будь-який вид заборгованості перед його донькою у матеріалах справи відсутні.

Тобто, питання щодо сплати позивачем аліментів або наявність заборгованість з їх сплати не було спірним між сторонами, тому суд першої інстанції помилково дослідив питання щодо сплати позивачем аліментів на утримання ОСОБА_2 .

Також суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що направлення позивачем засобами поштового зв`язку на адресу відповідача заяви про надання відстрочки від призову є порушенням порядку особистого подання такої заяви.

Так, згідно з підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку № 1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Аналіз наведених правових норм свідчить, що військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Також Порядком № 1487 не передбачено обов`язку особистого прибуття військовозобов`язаних до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для повідомлення про зміни їх сімейного стану, стану здоров`я тощо, а також обов`язку особистого прибуття до ТЦК для подання заяви та документів на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд звертає увагу, що обов`язок "особисто повідомити" та "особисто прибути" не є тотожним у спірних правовідносинах.

При цьому, відповідачем не ставиться під сумнів, що заява позивача була направлена ним особисто, а не через будь-якого представника.

Тобто, позивачем дотримано процедуру особистого подання до відповідача заяви та документів на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що спростовує висновки суду першої інстанції про неналежне звернення із заявою до ТЦК, оскільки з такою заявою позивач повинен прибути особисто в ТЦК.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, не заважаючи на наведені помилкові висновки суду першої інстанції, останній дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи щодо наявності підстав для надання відстрочки та не встановив, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4. також перебуває на його утриманні (як вітчима) і проживає з ним однією сім`єю, про що свідчить довідка №535 від 02.09.2024 року Виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).

Виходячи з аналізу вказаних норм, колегія суддів зазначає, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 , має право на участь у вихованні ОСОБА_6 (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо її утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Однак, позивач до заяви про надання відстрочки від мобілізації не додав доказів щодо утримання неповнолітньої падчерки відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, зокрема, документ щодо наявності у нього батьківських прав на не свою біологічну дитину, або інший доказ обов`язку її утримувати.

При цьому, вказані обставини не зазначались відповідачем як підстава для відмови у задоволенні заяви про відстрочку від мобілізації.

За схожих обставин справи аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23.

З огляду на викладене, у цілому доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, водночас вважає необхідним змінити вказане судове рішення у мотивувальній частині, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог є доводи, викладені у цій постанові апеляційного адміністративного суду. У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є доводи, викладені у цій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна