Справа № 320/40263/23
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Штульман І.В.,

суддів - Мельничука В.П., Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в Київський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 02 серпня 2023 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість, яка виникла, починаючи з 02 серпня 2023 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року, ГУ ПФ України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 2014 року не перебуває на обліку в ГУ ПФ в м. Києві та за призначенням пенсії до відповідача не звертався. Разом з тим, ГУ ПФ в м. Києві з 15 жовтня 2014 року припинено виплату пенсії та направлено пенсійну справу до Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим (за новим місцем проживання).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з Київського окружного адміністративного суду, які надійшли 23 січня 2025 року.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно частини другої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні, а відтак приходить до висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.

Крім того, за змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 04 квітня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року - залишити без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно паспорта від 23 січня 2019 року №002860265 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України (а.с.19-20).

Зареєстроване місце проживання позивача з 04 березня 2015 року - АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 08 серпня 2002 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 01 липня 2002 року (а.с.8).

02 серпня 2023 року позивач звернувся із заявою від 02 серпня 2023 року до ГУ ПФ в м. Києві про взяття його на облік за місцем реєстрації фактичного проживання (а.с.25).

Листом від 16 серпня 2023 року №2600-0310-8/159690 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вищезгаданої заяви, у зв`язку з неможливістю опрацювання заяви про запит пенсійної справи, оскільки у Головного управління відсутня можливість направляти запити про витребування пенсійних справ до органів пенсійного фонду Російської Федерації через припинення сполучення поштового зв`язку (а.с.26-27).

Вважаючи протиправними дії щодо відмови у відновленні виплати пенсії за вислугу років, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції врахував наявність у відповідача відомостей щодо призначення позивачу ОСОБА_1 такої пенсії до 2014 року, надання ним до заяви про поновлення пенсії копії його паспорта, ідентифікаційного податкового номеру, довідки про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи та заяву про виплату пенсії в АТ «Ощадбанк», дійшов до висновку, що позивач, як громадянин України, має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон №1706-VII), громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до статті 52 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно пунктів 3, 11 розділу І Порядку №3-1 заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із пунктом 5 розділу ІІ Порядку №3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства Російської Федерації.

Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є громадянином України, пенсія за вислугу років призначена йому за законодавством України.

Відповідач відмовив ОСОБА_1 у поновленні пенсії, у зв`язку із припиненням відносин з Російською Федерацією і відсутності можливості зробити запит паперової пенсійної справи позивача, так як припинено сполучення поштового зв`язку.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що право на поновлення пенсії не може пов`язуватися з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду Російської Федерації.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 отримав громадянство Російської Федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного фонду покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи ОСОБА_1 не може слугувати підставою для відмови у поновленні йому пенсії.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 , як громадянин України, має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними в постанові від 22 вересня 2021 року у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком Київського окружного адміністративного суду про наявність підстав задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки, як встановлено вище, рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії позивачу за вислугу років з 02 серпня 2023 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі №320/40263/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач І.В. Штульман

Судді В.П. Мельничук

Ю.К. Черпак