Справа № 440/12430/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/12430/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Бахарєва П.А.

представника позивача Карпенко С.С.

представника відповідача Трофімченко В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5, №5, №5, №5, №5, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2024 №Ф-5; рішення №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 02.10.2024 Головного управління ДПС у Полтавській області.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі також відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою від 01.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/12430/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження /том ІІ, а.с. 70-71/.

Протокольною ухвалою суду від 19.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /том ІІІ, а.с. 6-7/.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що податковий орган порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через необгрунтоване визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток приватних підприємств.

Підставою прийняття оспорюваних у справі податкових повідомлень-рішень стали висновки Акта перевірки від 11.09.2024 №12230/16-31-24-05-01/ НОМЕР_1 (надалі також - Акт перевірки), що складений за наслідками проведеної ГУ ДПС у Полтавській області документальної планової виїзної перевірки.

Позивач не погоджувався з висновками ГУ ДПС у Полтавській області, викладеними в Акті перевірки. Наголошував, що під час перевірки позивачем були надані відповідачеві усі первинні документи за весь період перевірки, про що зазначено в самому акті перевірки. Жодного акта про відмову надати документи податковим органом під час перевірки складено не було, що також підтверджує той факт, що усі первинні документи, які повинні бути в наявності, були надані відповідачеві для перевірки.

Однак відповідач дійшов хибних висновків, в результаті чого протиправно нарахував податкові зобов`язання, оскільки зазначені в акті перевірки порушення не підтверджені документальними доказами.

Позивач пояснював, що придбання ним товару здійснювалось з метою подальшої реалізації споживачам, тобто в межах господарської діяльності позивача. Задекларовані позивачем витрати є такими, що підтверджені належним чином складеними первинними документами та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу.

У спірному акті перевірки наведені розрахунки, що не передбачені жодним нормативно-правовим актом, які, до того ж, базуються на невідомо звідки узятих даних, без посилання на жодний первинний документ позивача.

ФОП ОСОБА_1 стверджував, що відповідач не навів жодного підтвердження того, що по зазначених в Акті числових показниках залишків товарів позивач дійсно сформував витрати для податкового обліку; не зазначив що це за товари; у яких постачальників придбавалися; в якій сумі по цих постачальниках були сформовані витрати та якими первинними документами вони підтверджуються.

Інші показники, що використав відповідач у своїх обрахунках, теж не ґрунтуються на даних первинних документів відповідача.

Позивач наголошував на тому, що не відображав витрати по товарах, які ще не були реалізовані, у повній відповідності до приписів Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Мінфіну №859 від 02.10.2015.

Будь-яких фактів, які б підтверджували формування витрат позивачем по придбаному та нереалізованому товару при проведенні перевірки податковим органом не встановлено.

З невідомих підстав відповідач застосував до двох податкових періодів (2018 та 2019 роки) непередбачений законодавством непрямий обрахунок, не навівши жодного підтвердження встановлення фактів порушення саме у цих періодах.

Відповідач дослідив надані до перевірки первинні документи не суцільним порядком, а вибірковим, тобто неповно, про що було самими ж працівниками податкового органу зазначено у акті перевірки. При проведенні перевірки первинних документів вибірковим порядком неможливо достовірно встановити розміри/суми документально підтверджених витрат.

Крім того, позивач зазначав, що ФОП ОСОБА_1 як платник податку, не був зобов`язаний нараховувати податкові зобов`язання у разі вилучення з обігу товарів, строк придатності яких минув. На думку позивача, відповідачем помилково не враховано, що вилучення з обігу товарів, строк придатності яких минув, не може свідчити про негосподарський характер операції з придбання товарів без установлення недбалості з боку господарюючого суб`єкта.

Позивачем проводилось списання товару, щодо якого минув термін реалізації, на загальну суму 5 197 883,23 грн без урахування ПДВ (сума ПДВ - 1 039 576,65 грн). Товар, який підлягав списанню, включався позивачем в попередніх податкових періодах до складу податкового кредиту. Для перевірки позивачем відповідачеві були надані акти списання товарів. Списання товару було здійснено позивачем у зв`язку із закінченням терміну його придатності та неможливості подальшого використання.

Також позивач зареєстрував розрахунки коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у межах передбачених Податковим Кодексом граничних строків, а тому є безпідставним застосування до нього штрафу у сумі 10 297 грн. 04 коп. за порушення граничних строків реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних податковим повідомленням-рішенням №5.

Відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області, проти позову заперечував.

У відзиві на позов /том ІІ, а.с. 78-86/ представник відповідача стверджував про правомірність та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень. Зазначав, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у сумі 379879471,20 грн. у тому числі за 2018 рік у сумі 29135940,02 грн., за 2019 рік у сумі 42478874,14 грн., за 2020 рік у сумі 46848311,24 грн., за 2021 рік у сумі 60292829,48 грн., за 2022 рік у сумі 91878564,26 грн. та за 2023 рік у сумі 109244952,06 грн., відображеного в додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи, встановлено його заниження в сумі 92953,69 грн. у т.ч. за 2018 рік в сумі 92953,69 грн. та його завищення в сумі 3260196,62 грн. у тому числі за 2019 рік у сумі 500000,00 грн., за 2022 рік у сумі 2732347,77 грн. та за 2023 рік у сумі 27848,85 грн.

Проведеною перевіркою відображених показників у рядку 4 «усього» додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 «сума одержаного доходу» у загальній сумі 379879471,20 грн. на підставі таких документів: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018-2023 роки (з додатками), банківські виписки, книги обліку розрахункових операцій, встановлено його заниження в сумі 92953,69 грн. у т.ч. за 2018 рік в сумі 92953,69 грн. та його завищення в сумі 3260196,62 грн. у тому числі за 2019 рік у сумі 500000,00 грн., за 2022 рік у сумі 2732347,77 грн. та за 2023 рік у сумі 27848,85 грн.

Проведеною перевіркою відображених показників у рядку «усього» колонок 5,6,7,8 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 «вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» у загальній сумі 372055068,34 грн. на підставі таких документів: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 - 2023 роки (з додатками), книга обліку доходів і витрат, банківські виписки, фіскальні чеки, податкові накладні, видаткові накладні, прибуткові касові ордери, акти виконаних робіт та ін., встановлено його завищення в сумі 8815397,42 грн. у тому числі за 2018 рік у сумі 3415555,84 грн., за 2019 рік у сумі 2639644,96 грн., за 2022 рік у сумі 2732347,77 грн. та за 2023 рік у сумі 27848,85 грн.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 зареєстровано податкові накладні після граничного строку в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого порушено п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України.

Також, ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, не було зареєстровано податкові накладні в ЄРПН відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України, у результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пп. 2.6.1 акта перевірки.

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 не складено зведені податкові накладні та не відображено податкових зобов`язань по операціям зі списання товарів, строк придатності яких минув.

25.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача навів аргументи, аналогічні за змістом викладеним у позовній заяві. Зазначив, що на думку відповідача, ФОП ОСОБА_1 занизив на 5 648 154,49 грн чистий оподатковуваний дохід, відображений в додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи.

Однак, на противагу цьому доводу відповідача, представник позивача вказав, що відповідач, посилаючись на надані позивачем документи, без зазначення їх реквізитів, не конкретизував на підставі якого саме первинного документу, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, чи інших документів відповідач зазначив показники витрат, доходу, товарних залишків, що були відображені в акті перевірки.

Під час наведеного непрямого обрахунку податкових зобов`язань позивача, не передбаченого чинним законодавством, відповідач використав дані, які не відповідають ані наданим позивачем поясненням, ані даним первинних документів позивача.

По періодах 2020 2023 роки надані позивачем дані про наявність залишків товарів взагалі не використовувалися з незрозумілих причин.

Представник позивача наголошував на тому, що факт залишку товарно-матеріальних цінностей та їх нестач можна встановити тільки на підставі акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, якого, у свою чергу, складено не було.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.03.2020 у справі №120/1378/19-а: "Єдиним належним та допустимим доказом залишку товару є акт інвентаризації".

У відповіді на відзив представник позивача наполягав на тому, що якщо операції зі списання товарів та набуття ними статусу небезпечних поставлені в залежність від діяльності платника податків, яка обумовлена господарською, тобто такою що спрямована на отримання доходу, діяльністю - у платника податку на додану вартість не виникає передбаченого пунктом 198.5 ПК обов`язку щодо визначення зобов`язань з податку на додану вартість.

Стосовно податкового повідомлення-рішення №5 представник позивача повторно пояснював, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрував розрахунки коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у межах передбачених Податковим Кодексом граничних строків, а тому є безпідставним застосування до нього штрафу у сумі 10 297 грн. 04 коп. за порушення граничних строків реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних податковим повідомленням-рішенням №5.

03.12.2024 до суду надійшли пояснення представника ФОП ОСОБА_1 /том ІІ, а.с. 153-158/, в яких зазначено, що позивач вносив на власні банківські рахунки власні заощадження з доходів, отриманих від підприємницької діяльності за попередні роки. Про внесення власних заощаджень на власні банківські рахунки ФОП ОСОБА_1 зробив помилкові записи у книзі обліку доходів та витрат, оскільки не врахував, що суми власних заощаджень не включаються до складу загального оподаткованого доходу.

Встановивши при проведенні перевірки факт помилкового формування оподаткованого доходу позивачем, відповідач мав виключити суми власних заощаджень зі складу загального оподаткованого доходу відповідно до вимог п. 177.2, пп. 54.3.2, п. 86.10 Податкового кодексу. Однак, відповідач при проведенні перевірки, не виключив суми власних заощаджень позивача зі складу загального оподаткованого доходу, чим порушив приписи п. 177.2, пп. 54.3.2, п. 86.10 Податкового кодексу.

Враховуючи завищення позивачем оподаткованого доходу та неправомірне зменшення відповідачем документально підтверджених витрат (безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за 2018 р. в сумі 3 415 555,84 грн. та у 2019 р. в сумі 2 639 644,96 грн.), на думку представника позивача, є безпідставним висновок відповідача про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу:

2018 рік: - 3 719 141,42 грн (сума власних заощаджень) + 3 415 555,84 грн (невизнані відповідачем витрати) = - 303 585,68 грн;

2019 рік: - 4 346 677,71 грн (сума власних заощаджень) + 2 639 644,96 грн (невизнані відповідачем витрати) = - 1 707 032,75 грн.

Отже, представник позивача стверджував, що чистий оподаткований дохід позивачем був завищений, а не занижений, навіть якщо погодиться з висновками відповідача по витратах.

28.02.2025 представником позивача подано додаткові пояснення /том ІІІ, а.с. 23-24/ у яких, крім іншого, представник ФОП ОСОБА_1 зазначила, що в акті перевірки (арк. 72) відповідач зазначає наступне: "Відповідно до даних ЄРПН ФОП ОСОБА_1 за листопад 2022 року виписано податкових накладних за ставкою ПДВ 20% на загальну суму ПДВ 1 524 636,03 грн. При цьому, в податковій декларації за листопад 2022 (від 19.12.2022 №) в рядку 1.1. Б. "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України» платником задекларовано 1 523 252 грн. Враховуючи вищезазначене, ФОП ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання з ПДВ за листопад 2022 на суму 1 384,03 грн. (1524.636,03-1523252)".

У акті перевірки (арк. 76) відповідач зазначає наступне: "Враховуючи вищезазначене та в порушення п. 198.6. ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит на суму 10 023 грн, у т.ч. вересень 2018 на суму 6 334 грн, березень 2021 на суму 1 856 грн., жовтень 2021 на суму 250 грн., листопад 2022 на суму 1 583 грн.".

Позивач не мав зауважень по суті щодо зазначених вище двох порушень.

03.03.2025 до суду надійшли письмові пояснення ГУ ДПС у Полтавській області /том ІІІ, а.с. 25-26, у яких представник відповідача зазначив, що завищення суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2019 рік в сумі 2 639 644,96 грн відбулося по причині завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 2 639 644,96 грн. Відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, віднесено вартість придбаних товарів для реалізації в сумі 3 598 752,10 грн.

Представник відповідача стверджував, що ФОП ОСОБА_1 мав право на включення до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2019 рік, товар в сумі 33 343 107,14 грн (36 936 439,84 грн придбано оплаченого товару, який був реалізований у 2019 році 3 593 332,70 грн (залишки частково оплаченого товару) = 33 343 107,14 грн).

14.03.2025 представником ФОП ОСОБА_1 надано суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 173 100,00 грн /том ІІІ. а.с. 67-71/.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, додаткових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини

ОСОБА_1 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області 05.08.1999, рнокпп НОМЕР_1 . Позивач є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, що підтверджується матеріалами справи.

ГУ ДПС у Полтавській області у період з 15.08.2024 по 04.09.2024 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2017 по 31.12.2023.

За результатами перевірки складено Акт від 11.09.2024 №12230/16-31-24-05-01/ "Про результат документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 /том І, а.с. 49-93/, згідно висновку якого встановлені, крім іншого, такі порушення:

1) пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, наказ Міндоходів від 16.09.2013 року №481 зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218 «Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення» та ст.128 п.6 Господарського Кодексу України №436-ІV від 16.01.2003 із змінами та доповненнями, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у сумі 5648154,49 грн., а саме за 2018 рік у сумі 3508509,53 грн. та за 2019 рік у сумі 2139644,96 грн.;

2) п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 1016667,82 грн., а саме за 2018 рік у сумі 631531,72 грн., за 2019 рік у сумі 385136,10 грн.;

3) п.2, частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 118300,68 грн. в т.ч. за 2018 рік у сумі 57079,32 грн. та за 2019 рік у сумі 61221,36 грн.;

4) пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп. «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 1050984 грн., у т.ч. вересень 2018 на суму 6334 грн., грудень 2020 на суму 302232 грн., березень 2021 на суму 1856 грн., жовтень 2021 на суму 250 грн., грудень 2021 на суму 18091 грн., листопад 2022 на суму 2967 грн., грудень 2022 на суму 129606 грн., грудень 2023 на суму 589648 грн.

5) пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями, а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 5197883,23 грн.;

6) п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних;

7) п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 847 22,31 грн в т.ч. 52 627,64 грн за 2018 рік, 32 094,67 грн за 2019 рік;

На підставі Акта від 11.09.2024 №12230/16-31-24-05-01/ відповідачем прийнято:

1) податкові повідомлення-рішення від 02.10.2024:

- №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на 1 270 834,78 грн, у т.ч.: за податковими зобов`язаннями - на 1 016 667,82 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - на 254 166,96 грн /том І, а.с. 29-30/;

- №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість на 1 313 730 грн, у т.ч.: за податковими зобов`язаннями - на 1 050 984,00 грн, за фінансовими санкціями - на 262 746,00 грн /тогм І, а.с. 32-33/;

- №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 105 902,89 грн у т.ч.: за податковими зобов`язаннями - на 84 722,31 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 21 180,58 грн /том І, а.с. 35-36/;

- №5 про застосування штрафу у сумі 13 600 грн /том І, а.с. 24/;

- №5, яким застосовано штраф у сумі 10 297 грн 04 коп. /том І, а.с. 26-27/;

2) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2024 за №Ф-5 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 118 300,68 грн /том І, а.с. 38/;

3) рішення від 02.10.2024 №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 59 150,34 грн /том І, а.с. 39/.

Позивач не погодився з прийнятими 02.10.2024 рішеннями та вимогою, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі також - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлює обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Пунктом 177.10. статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Облік доходів і витрат від здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним, з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, яка здійснюється за адресою місця роздрібної торгівлі пальним, ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.4.5. статті 177.4. статті 177 наведеного Кодексу передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати;

витрати, щодо яких за сукупністю умов здійснення операції є підстави вважати, що наявні обставини (факти) свідчать про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави);

витрати, які контролюючий орган не враховує (не визнає) внаслідок того, що відповідно до законодавства встановлено, що операція здійснена від імені та/або в інтересах платника податку з метою надання неправомірної вигоди під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 369, 369-2 Кримінального кодексу України, прямо чи опосередковано (через третіх осіб), незалежно від розміру неправомірної вигоди.

Для цілей застосування абзацу шостого цього підпункту при розгляді обставин (фактів), пов`язаних з відповідною операцією, що можуть свідчити про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі, враховуються фактичні дії сторін операції та фактичні обставини здійснення операції відповідно до її суті, а для операції, пов`язаної із службовою особою іноземної держави, також керуються переліком, оприлюдненим на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України відповідно до пункту 12 частини першої статті 16 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Підпунктом 49.18.1. пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом регламентовано пунктом 203.1. статті 203 ПК України. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.231. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Згідно з положенням пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1.статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України.

Пунктом 187.1. статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

За операціями з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості застосовується касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Підпунктом г) пункту 198.5. статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

На підставі пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Підпунктами 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового Кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є:

1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу;

2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп;

3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).

Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Об`єктом оподаткування збором є:

1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу;

2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - щомісячна сума, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 292 цього Кодексу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету з доходів платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

У взаємозв`язку з викладеним, згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною п`ятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

За приписами пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

При цьому, згідно з пунктом 9-21 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" тимчасово за порушення, вчинені у період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до 1 серпня 2023 року, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються.

Висновки щодо правозастосування

Податок на доходи фізичних осіб.

Відповідач у акті перевірки /том І, а.с. 64/ стверджував, що облік доходів та витрат платник вів з порушенням, що полягало у неналежному веденні книги обліку доходів та витрат, що, у свою чергу, призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019 роки перекручених даних у зв`язку зі заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.

На цій підставі відповідач дійшов висновку про заниження чистого оподатковуваного доходу у сумі 5 648 154,49 грн, у тому числі за 2018 рік 3 508 509,53 грн та за 2019 рік 2 139 644,96 грн /том, а.с. 73/.

Збільшення позивачеві грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб відповідач обґрунтовував висновком про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу внаслідок включення до витрат загальної вартості залишку товару.

Посилаючись на ці висновки, відповідач стверджував про завищення структури вартості документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, у 2018 році в сумі 3 415 555,84 грн та у 2019 році в сумі 2 639 644,96 грн /том І, а.с. 69, зворотній бік/.

В Акті перевірки /том 73, зворотній бік/ відповідачем встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік, 2019 рік у загальній сумі 1 016 667,82 грн.

Надаючи оцінку спірному рішенню щодо цього податку, суд виходить з такого.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2021 р. за №1411/37033 (далі по тексту Порядок №496), що набрав чинності 26.11.2021.

До 26.11.2021 порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, які знаходилися на загальній системі оподаткування, був відсутній та законом не було встановлено обов`язку окремого ведення обліку запасів товарів такою категорією платників податків.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 (чинного з 18.10.2013 до 16.07.2021, надалі - Порядок №481) передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до п. 6 Порядку №481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Отже, Порядок №481 не передбачав внесення окремо до Книги обліку доходів і витрат відомостей про залишки товарів. Водночас, визначав, що записи до цієї Книги здійснюються саме на підставі первинних документів. Відтак, і перевірка цих відомостей мала б здійснюватися контролюючим органом шляхом суцільної перевірки первинних документів, тоді як з акту перевірки слідує, що відповідачем здійснено таку перевірку виключно на підставі податкових накладних.

Натомість, первинні документи за перевіряємий період контролюючий орган досліджував не суцільним, а вибірковим методом, про що зафіксовано в пункті 1.13 Акта перевірки /том І а.с. 54, зворотній бік/.

Отже, контролюючим органом під час перевірки наявності чи відсутності у позивача товарних запасів взагалі не досліджувалися первинні документи, а висновки про залишки товарів сформовані виключно за результатом опрацювання перевіряючими документів вибірковим методом.

При цьому, в акті перевірки відповідач посилався на пояснення позивача №28 від 28.08.2024 року на запит №1 від 27.08.2024 щодо обліку товарних запасів в розрізі кількісних та вартісних показників станом на 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 31.12.2023.

У цьому поясненні на запит податкового органу позивач зазначив, що залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018 2 893 898,07 грн (без ПДВ), на 01.01.2019 6 681 928,90 грн (без ПДВ), на 01.01.2020 10 275 261,60 грн (без ПДВ), на 01.01.2021 11 052 816,38 грн (без ПДВ), на 01.01.2022 10 270 494,55 грн (без ПДВ), на 01.01.2023 16 409 208,91 грн (без ПДВ), на 31.12.2023 14 809 696,95 грн (без ПДВ) /том І, а.с. 56, зворотній бік/.

Водночас, в акті перевірки /том І, а.с. 68, зворотній бік/ відповідач зазначив, що:

1) завищення суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2018 рік в сумі 3 415 555,84 грн., відбулося по причині завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 3 415 555,84 грн. Відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції віднесено вартість придбаних товарів для реалізації в сумі 24 033 559,73 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних, податкових накладних, банківських виписок, актів звірок на протязі 2018 року було придбано продукції для подальшої реалізації на загальну суму 24 406 034,72 грн (без ПДВ), в т.ч:

- залишки продукції придбаного та не реалізованого товару в 2018 році станом на 31.12.2018 року (відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 №28 від 28.08.2024) складали 3 788 030,83 грн. (без ПДВ);

- реалізовано продукції, придбаної в 2018 році по ціні придбання на суму 20 618 003,89 грн. (без ПДВ) (24 406 034,72 грн. придбано товару 3 788 030,83 грн залишки товару = 20 618 003,89 грн.);

- оплачено постачальникам продукції за товар, придбаний в 2018 році у загальній сумі 24 033 559,72 грн (без ПДВ), в т.ч. 3 415 555,83 грн. за товар, який лічиться на залишку;

- не оплачено (лічиться кредиторська заборгованість) постачальникам продукції за товар, придбаний в 2018 році 372 475,00 грн (без ПДВ) в т.ч. 372 475,00 грн. за товар, який лічиться на залишку.

Отже, відповідачем зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 мав право для включення до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2018 рік товар в сумі 20 618 003,89 грн. (24 406 034,72 придбаного оплаченого товару, який був реалізований у 2018 році 3 788 030,83 грн. залишку частково оплаченого товару = 20 618 003,89 грн.).

2) завищення суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2019 рік в сумі 2 639 644,96 грн., відбулося по причині завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 2 639 644,96 грн.

Відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, віднесено вартість придбаних товарів для реалізації в сумі 35 982 752,10 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних, податкових накладних, банківських виписок, актів звірок на протязі 2019 року було придбано продукції для подальшої реалізації на загальну суму 36 936 439,84 грн. (без ПДВ), в т.ч:

- залишки продукції придбаного та не реалізованого товару в 2019 році станом на 31.12.2019 року (відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 №28 від 28.08.2024) складали 3 593 332,70 грн. (без ПДВ);

- реалізовано продукції, придбаної в 2019 році по ціні придбання на суму 33 343 107,14 грн. (без ПДВ) (36 936 439,84 грн. придбано товару 3 593 332,70 грн. залишки товару = 33 343 107,14 грн.);

- оплачено постачальникам продукції за товар, придбаний в 2019 році у загальній сумі 36 108 719,06 грн. (без ПДВ), в т.ч. 2 765 611,92 грн. за товар, який лічиться на залишку;

- не оплачено (лічиться кредиторська заборгованість) постачальникам продукції за товар, придбаний в 2019 році 827 720,78 грн. (без ПДВ) в т.ч. 827 720,78 грн. за товар, який лічиться на залишку.

Дослідивши описані відповідачем порушення, суд констатує, що в наведеному вище обрахунку відповідач зазначив, що стосовно 2018 року відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 №28 від 28.08.2024) вартість залишків товарних запасів складала 3 788 030,83 грн, тоді як у самих поясненнях, навіть відповідно до змісту Акту /том І, а.с. 56, зворотній бік/ був зазначений показник 6 681 928,90 грн.; стосовно 2019 року відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 №28 від 28.08.2024) ця вартість складала 3 593 332,70 грн., тоді як у поясненнях був зазначений показник 10 275 261,60 грн /том І, а.с. 56, зворотній бік/.

Також згідно наданих позивачем пояснень на запит №1 та в розділі 1.23 акта перевірки /том І, а.с. 61, зворотній бік/ кредиторська заборгованість на кінець 2018 року становила 2 037 847,34 грн, однак в розрахунках відповідача /том І, а.с. 68, зворотній бік/ відповідача фігурує показник 372 475,00 грн.

Згідно наданих позивачем пояснень на запит №1 кредиторська заборгованість на кінець 2019 року становила 3 019 231,36 грн, що також відображено в акті /том І, а.с. 62/, однак, в розрахунках акта відповідача /том І, а.с. 68, зворотній бік/ фігурує показник 827 720,78 грн.

Представник відповідача виявлені судом в акті перевірки розбіжності пояснити не зміг, матеріали судової справи жодних пояснень застосованих податкових органом числових показників - не містять.

В акті перевірки відповідач, здійснивши розрахунок зі своїх нічим не підтверджених числових показників, дійшов висновку про завищення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних зі здійсненням діяльності в сумі 8 815 397,42 грн. у тому числі за 2018 рік у сумі 3 415 555,84 грн., за 2019 рік у сумі 2 639 644,96 грн., за 2022 рік у сумі 2 732 347,77 грн. та за 2023 рік у сумі 27 848,85 грн //том І, а.с 68/.

Проте, яким чином перевіряючими проведений аналіз залишків товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 , як саме вирахувані суми завищення витрат, враховуючи вибірковий метод перевірки документів ФОП ОСОБА_1 , без проведення інвентаризації залишків, - представником відповідача не пояснено.

Отже, суд констатує, що податковим органом вчинено донарахування грошових зобов`язань на підставі нічим не обґрунтованих та у жоден спосіб ані пояснених, ані підтверджених числових показників.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Методики проведення перевірки загальних положень податкового та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 09 червня 2023 року № 444, розбіжність - невідповідний (неоднаковий) результат порівняння (співставлення/зіставлення/дослідження) двох або більше джерел однакової (однотипної, ідентичної) інформації та/або даних.

Наведений в акті перевірки розрахунок визначення залишків товару внаслідок застосування вибіркового методу перевірки первинних документів дає помилковий результат вартості залишку товару. Отже, спосіб, який використаний перевіряючими для визначення залишків товарів, та висновки про розбіжність є помилковими, зробленими на підставі невідомо яких документів і невідомо звідки взятих числових показників.

Вибірковий метод дослідження документів, відсутність інвентаризації залишків, помилки у вихідних даних для розрахунків - свідчать про некоректність висновків та розрахунків відповідача.

Суд наголошує, що висновки про завищення витрат, заниження доходу платником могли мати достовірний характер лише у випадку проведення перевірки документів суцільним методом, а не вибірково; при цьому, проведення інвентаризації залишків товарних запасів було обов`язковим.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_2 було включено до складу витрат за перевіряємий період витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності ним як фізичною особою-підприємцем, або документально не підтверджені витрати.

Під час перевірки контролюючим органом перевірялися первинні документи саме вибірковим методом, а не суцільним методом, про що зафіксовано у пункті 1.13 Акту перевірки /том І а.с. 54, зворотній бік/, внаслідок чого було взагалі неможливо обрахувати чистий оподатковуваний дохід, тобто різницю між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Також в Акті перевірки встановлено, що:

1) відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (28.01.2019 №) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу: від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 29 135 940,02 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками склала 29 111 471,82 грн. (в т.ч до складу доходу включено 3 719 141,42 грн внесення власних заощаджень, що підтверджено поясненням ФОП ОСОБА_1 ), перевіркою встановлено завищення суми одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 24 468,20 грн. (відповідно до пояснення ФОП ОСОБА_1 завищення доходу відбулося за рахунок включення до його складу повернутих сум коштів від постачальників товарів та послуг) /том І, а.с. 64, зворотній бік/;

2) відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (28.01.2020 №) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу: від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 42 478 874,14 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками склала 41 875 540,01 грн. (в т.ч до складу доходу включено 4 346 677,71 грн внесення власних заощаджень, що підтверджено поясненням ФОП ОСОБА_1 ), перевіркою встановлено завищення суми одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 603 334,13 грн. (відповідно до пояснення ФОП ОСОБА_1 завищення доходу відбулося за рахунок включення до його складу 500 000,00 грн отриманих коштів кредитної лінії та 103 334,13 грн. доходу, отриманого від дослiдження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки /том І, а.с. 65/;

3) відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік (09.02.2022 №) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу: від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 60 292 829,48 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками склала 59 620 899,85 грн. (в т.ч до складу доходу включено 197 266,67 грн внесення власних заощаджень, що підтверджено поясненням ФОП ОСОБА_1 ), перевіркою встановлено завищення суми одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 671 929,63 грн. (відповідно до пояснення ФОП ОСОБА_1 завищення доходу відбулося за рахунок включення до його складу 671 929,63 грн. доходу, отриманого від дослiдження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки) /том І, а.с. 65, зворотній бік/;

4) відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік (23.01.2023 №) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу: - від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 91 878 564,26 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками склала 88 884 238,60 грн. (в т.ч до складу доходу включено 632 800,00 грн внесення власних заощаджень, що підтверджено поясненням ФОП ОСОБА_1 ), перевіркою встановлено завищення суми одержаного доходу від оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками в сумі 2 994 325,66 грн. (відповідно до пояснення ФОП ОСОБА_1 завищення доходу відбулося за рахунок включення до його складу повернутих сум коштів від постачальників товарів та послуг в сумі 1023,04 грн., компенсація зарплати ВПО в сумі 13 000,00 грн., помилково включена до доходу сума 2 718 324,73 грн. й доходу, отриманого від дослiдження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки в сумі 261 977,89 грн) /том І, а.с. 66/.

Отже, в акті перевірки встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 доходу за рахунок невірного ведення книги обліку доходів і витрат, що призвело до помилкового включення до декларацій за 2018, 2019, 2021, 2022 роки сум власних заощаджень та за рахунок включення у 2019 році кредитних коштів до складу доходу.

Встановивши таке завищення, відображене в додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи, встановивши заниження доходу в сумі 92 953,69 грн. у т.ч. за 2018 рік в сумі 92 953,69 грн; завищення в сумі 3 260 196,62 грн. у тому числі за 2019 рік у сумі 500 000,00 грн, за 2022 рік у сумі 2 732 347,77 грн. та за 2023 рік у сумі 27 848,85 грн, відповідач, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення, не врахував помилково завищеного доходу, а прийняв його за основу при розрахунку грошових зобов`язань.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив з даного приводу, що коригувати помилково завищений дохід мав сам платник шляхом подання уточнюючих декларацій.

Однак суд вказує, що внаслідок такого підходу кінцеві суми розрахунку грошових зобов`язань з ПДФО не є коректними.

В постанові від 28 березня 2023 року у справі №260/433/19 Верховний Суд зазначив, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого - є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Тобто, якщо протиправну частину донарахувань неможливо чітко ідентифікувати, то, незалежно від правомірності іншої частини податкового повідомлення-рішення, воно скасовується повністю.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вибіркового методу проведення перевірки, відсутності інвентаризації залишків, помилки у вихідних даних, застосованих при розрахунку грошових зобов`язань з ПДФО - у суду відсутня можливість самостійно вирахувати показники грошових зобов`язань ФОП ОСОБА_3 ,

Тому суд прийшов до висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5 у повному обсязі.

Водночас, суд зауважує, що відповідач не позбавлений права при проведенні перевірки позивача здійснити належним чином перевірку первинних документів позивача та провести обґрунтовані та документально підтверджені розрахунки.

Військовий збір, єдиний соціальний внесок

Нарахування податковим органом платнику сум грошових зобов`язань з військового збору та єдиного соціального внеску ґрунтується на тих же висновках податкового органу, що й при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб.

Оскільки правильність нарахування сум військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5, а також рішення №5 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 59 150,34 грн є похідними від правильності обчислення та сплати податку на доходи з фізичних осіб, то податкове повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не донарахованого єдиного внеску від 02.10.2024 №5, податкова вимога про сплату боргу №Ф-5 також підлягають скасуванню.

Податок на додану вартість

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5, суд зазначає таке.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевіряється, не зареєстровано податкові накладні в ЄРПН відповідно до пп. "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України, у результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пп. 2.6.1, . акта перевірки /том І, а.с. 85/.

Пунктом 201.1. статті 201 ПКУ на платника податку покладено обов`язок на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Позивач у позові та представник позивача у судових засіданнях не заперечували, що податкові накладні/РК на товар, що списаний відповідно до актів списання, перелік яких наведено в таблиці розділу 2.6.1. акта перевірки /том І, а.с. 85/, не складалися.

Представник позивача стверджував, що ФОП ОСОБА_1 не зобов`язаний нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ та реєструвати відповідні податкові накладні на суми товарів, що були списані у зв`язку зі закінченням терміну придатності та неможливістю подальшого використання.

Відхиляючи ці доводи позивача, суд зазначає, що згідно з пп. "а" пп. 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом обкладення ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 ПКУ.

Пунктом 189.1 ст. 189 ПКУ визначено, що у разі постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг та виробничих основних засобів відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПКУ, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів/послуг не нижче від цін придбання.

Отже, платник ПДВ при списанні товарно-матеріальних цінностей (у тому числі зіпсованих), які вже не можуть бути використані в межах його господарської діяльності, повинен у податковому періоді, в якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за основною ставкою та відобразити таку операцію в рядку 1 податкової декларації з ПДВ.

Пунктом 120.1.2 статті 120.1. ПК України передбачено, що у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Зі змісту актів списання виявлено, що списання товарів відбувалося у грудні 2020 року, грудні 2021 року, грудні 2022 року, грудні 2023 року.

Отже, ФОП ОСОБА_1 мав обов`язок у податковому періоді (у даному випадку якими є грудень 2020 року, грудень 2021 року, грудень 2022 року, грудень 2023 року), здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за основною ставкою та відобразити таку операцію в рядку 1 податкової декларації з ПДВ.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги підпункту "г" пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України, а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 5 197 883,23 грн.

При цьому, за кожен із чотирьох податкових звітних періодів, відповідачем правомірно нараховано максимальну суму штрафу у розмірі 3400,00 грн, оскільки обсяг постачання у кожному з чотирьох податкових звітних періодах перевищував максимальний розмір штрафу 3400,00 грн.

Відтак, суд приходить до висновку, що загальна сума штрафу 13 600,00 грн (3400,00 грн х 4) обрахована відповідачем правомірно, а тому податкове-повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5 є обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5, суд зазначає таке.

У ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період, що перевірявся, не включено до складу податкового зобов`язання відповідних декларацій з ПДВ податкові накладні.

Відповідно до даних ЄРПН ФОП ОСОБА_1 за листопад 2022 року виписано податкових накладних за ставкою ПДВ 20% на загальну суму ПДВ 1 524 636,03 грн. При цьому, в податковій декларації за листопад 2022 (від 19.12.2022 №) в рядку 1.1. Б. «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України» платником задекларовано 1 523 252 грн /том І, а.с. 84, зворотній бік/.

Представник позивача у додаткових поясненнях від 28.02.2025 /том ІІІ, а.с. 23-24/ визнав дане порушення.

Враховуючи вищезазначене, ФОП ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання з ПДВ за листопад 2022 на суму 1384,03 грн (1524636,03-1523252).

Крім того, як згадувалося судом вище, в ході проведення перевірки встановлено, що в перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснювалося списання продукції.

ФОП ОСОБА_1 було надано запит №1 від 27.08.2024 про надання документів (копій документів) та письмових пояснень. Відповіддю №28 від 28.08.2024 ФОП ОСОБА_1 підтвердив, що у перевіряємому періоді проводилось списання продукції, по якій минув термін реалізації, та надав копії актів списання товарів.

Перевіркою встановлено та не заперечувалось позивачем, що продукція, яка підлягала списанню, включалась платником в попередніх податкових періодах до складу податкового кредиту. Для перевірки були надані акти списання товарів, перелік яких наведено у розділі 2.6.1. акта перевірки /том І, а.с. 85/ на загальну суму 5 197 883,23 грн, у тому числі ПДВ 1 039 576,65 грн.

Відповідно до "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Як підтверджено судом вище, ФОП ОСОБА_1 не складено зведені податкові накладні та не відображено податкових зобов`язань по вищезазначеним операціям.

Представником позивача описане вище порушення не спростовано, як і не доведено правомірність невідображення податкових зобов`язань з ПДВ по списаним товарам.

Отже, відповідачем обґрунтовано встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 1 039 576,65 грн, у т.ч. грудень 2020 на суму 302 231,94 грн, грудень 2021 на суму 18 090,71грн, грудень 2022 на суму 129 606,06 грн, грудень 2023 на суму 589 647,94 грн. внаслідок порушення підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010.

Окрім того, в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно включено до складу податкового кредиту звітного періоду податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням термінів реєстрації. Детальний перелік цих податкових накладних наведено в таблиці розділу 2.6.2. акта перевірки /том І, а.с. 89. зворотній бік/.

Представник позивача у додаткових поясненнях від 28.02.2025 /том ІІІ, а.с. 23-24/ визнав дане порушення.

Враховуючи вищезазначене суд визнає доведеним встановлене відповідачем порушення пункту 198.6. статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит на суму 10 023,00 грн, у т.ч. вересень 2018 на суму 6 334,00 грн, березень 2021 на суму 1 856,00 грн, жовтень 2021 на суму 250,00 грн, листопад 2022 на суму 1583,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість правомірно встановлено його заниження позивачем у сумі 1 050 984 грн, у т.ч. вересень 2018 на суму 6334,00 грн, грудень 2020 на суму 302 232,00 грн, березень 2021 на суму 1 856,00 грн, жовтень 2021 на суму 250,00 грн, грудень 2021 на суму 18 091,00 грн, листопад 2022 на суму 2 967,00 грн, грудень 2022 на суму 129 606,00 грн, грудень 2023 на суму 589 648,00 грн.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5, суд зазначає таке.

В акті перевірки відповідачем встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, перелік яких наведений розділі 2.6.4 акта перевірки у формі таблиці /том І, а.с. 87/.

З посиланням на наведені висновки, податковим повідомленням-рішенням №5 застосовано до позивача штраф у сумі 10 297 грн. 04 коп.

У позові позивач стверджував, що йдеться про розрахунки коригування до податкових накладних №№1259, 3207807, 3207805, 660/2/5, 3600766, 3600840, 3600757, 3600179, 3600184, 2, 3600843, 3600224, 11, у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Представник позивача наголошував, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрував розрахунки коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у межах передбачених Податковим Кодексом граничних строків, а тому є безпідставним застосування до нього штрафу у сумі 10 297 грн 04 коп. за порушення граничних строків реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних податковим повідомленням-рішенням №5.

Відповідно до приписів пп. 201.10. ПК України, для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, реєстрація розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

За даними акта перевірки /том І, а.с. 87/ відповідач порахував строк затримки від дат виписки податкових накладних з урахуванням строків переривання строків через обставини військового стану.

Однак, досліджений судом розрахунок в таблиці в акті перевірки /том І, а.с. 87/ невірний.

Судом досліджені залучені до матеріалів справи розрахунки коригування та витяги з БД "Mе Doc" /том ІІ, а.с. 1-65/, якими підтверджено дати отримання цих розрахунків коригування ФОП ОСОБА_1 та дати їх реєстрації.

З порівняння цих дат слідує, що 15 днів саме з дня отримання розрахунків коригування не наступили по:

- розрахунку коригування №1259 складено 31.01.2020 - отримано 14.02.2020 - зареєстровано 17.02.2020 - кількість днів 4;

- розрахунок коригування № 3207807 складено 23.04.2022 - отримано 07.07.2022 - зареєстровано 18.07.2022 - кількість днів 12;

- розрахунок коригування №3207805 складено 23.04.2022 - отримано 07.07.2022 - зареєстровано 18.07.2022 - кількість днів 12;

- розрахунок коригування №660/2/5 складено 14.05.2022 - отримано 20.07.2022 - зареєстровано 20.07.2022 - кількість днів 1;

- розрахунок коригування № 3600766 складено 04.08.2022 - отримано 07.09.2022 - зареєстровано 09.09.2022 - кількість днів 2;

- розрахунок коригування №3600840 складено 30.12.2022 - отримано 11.04.2023 - зареєстровано 19.04.2023 - кількість днів 8;

- розрахунок коригування №3600757 складено 02.08.2022 - отримано 29.08.2022 - зареєстровано 01.09.2022 кількість днів 3.

- розрахунок коригування №3600179 складено 14.05.2022 - отримано 24.01.2023 - зареєстровано 24.01.2023 - кількість днів 1;

- розрахунок коригування №3600184 складено 26.07.2022 - отримано 12.08.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів 6;

- розрахунок коригування №2 складено 23.12.2022 - отримано 16.01.2023 - зареєстровано 16.01.2023 - кількість днів 1;

- розрахунок коригування № 3600843 складено 14.12.2022 - отримано 02.01.2023 - зареєстровано 03.01.2023 - кількість днів 2;

- розрахунок коригування №3600224 складено 29.07.2022 - отримано 12.08.2022 - зареєстровано 15.08.2022 - кількість днів 4;

- розрахунок коригування №11 складено 16.05.2023 - отримано 28.09.2023 - зареєстровано 02.10.2023 - кількість днів 5.

Щодо решти розрахунків коригування, зазначених у таблиці в акті перевірки /том І, а.с. 87/, строк реєстрації є пропущеним, а саме:

- розрахунок коригування №1606954 складено 10.07.2022 - отримано 21.07.2022 - зареєстровано 18.08.2022 -отже, кількість днів затримки 14;

- розрахунок коригування №3600050 складено 15.07.2022 - отримано 27.07.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів затримки 7;

- розрахунок коригування №36000107 складено 14.07.2022 - отримано 27.07.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів затримки 7;

- доказів отримання розрахунків 3260 та 2266 представником позивача не надано, відповідно порушення не спростовано.

Відповідно до пункту 120-1.1. статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.

Як встановлено вище судом, строк реєстрації розрахунків коригування №1606954, №3600050, №36000107 пропущено менше ніж на 15 днів з дня отримання таких розрахунків.

Відповідно, розмір штрафних санкцій 20% визначений відповідачем неправильно. З урахуванням пункту 120-1.1. статті 120-1 ПК України розмір штрафної санкції слід застосувати 10% по несвоєчасно зареєстрованим розрахункам коригування №1606954 - 163,40 грн, №3600050 - 8,62 грн, №36000107 - 7,66 грн.

Крім того, неспростованими є суми штрафних санкцій по розрахункам 3260 та 2266 у розмірі 4,80 грн та 5,68 грн відповідно.

Отже, податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2024 №5 застосовано до позивача штраф у сумі 10 297 грн 04 коп., однак, суд вважає доведеним і обгрунтованим застосування штрафної санкції лише в сумі 190,16 грн (163,40 + 7,66 + 8,62 + 4,80 + 5,68).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 02.10.2024 №5 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині застосування штрафу на загальну суму 10 106,88 грн.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені вище фактичні обставини справи та беручи до уваги норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 30 280,00 грн /том І, а.с. 48/.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 16 351,20 грн (пропорційно задоволеній частині позовних вимог) підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Вирішуючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 173 100,00 грн /том ІІІ. а.с. 67-71/, суд зазначає таке.

За змістом пункту 3 частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем: договір про надання правничої допомоги №3/11 від 11.09.2024 з Адвокатським об`єднанням "Фортекс" (далі ).

На підставі п. 1.1. цього договору, Виконавець - Адвокатське об`єднання надав Замовнику - позивачеві - правову допомогу, пов`язану з веденням у суді адміністративної справи по позову про скасування (визнання недійсними) зазначених вище рішень відповідача, а позивач оплатив ці послуги.

Цим договором був встановлений фіксований розмір гонорару: згідно з п. 4.2. цього договору, за послуги по наданню правової допомоги позивач зобов`язався виплатити АО "Фортекс" 150 000 грн протягом п`яти календарних днів з дня підписання цього Договору.

Додатково, згідно з п. 1.2.4. цього договору, позивач також зобов`язався виплатити по 3 300 грн за три банківських дні до дати кожного судового засідання у Полтавському окружному адміністративному суді, у яких представник адвокатського об`єднання бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

До матеріалів електронної справи також представником позивача залучено квитанцію від 11.09.2024 №680 про сплату ФОП ОСОБА_1 150 000,00 грн за правничу допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом. витраченим адвокатом.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, враховуючи заперечення представника відповідача, а також з урахуванням часткового задоволення позову, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в даній справі до розміру 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Полтавській області (вул.Європейська 4 м.Полтава ЄДРПОУ ВП 44057192) - задовольнити частково.

Податкові повідомлення-рішення № 5 від 02.10.2024 року про донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб; № 5 від 02.10.2024 року про донарахування військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-5 від 02.10.2024 року; рішення №5 від 02.10.2024 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не донарахованого єдиного внеску - визнати протиправними та скасувати в повному обсязі.

Податкове повідомлення-рішення №5 від 02.10.2024 року про застосування штрафу з податку на додану вартість - визнати протиправним та скасувати в частині штрафу на загальну суму 10 106,88 грн. В решті вказане рішення залишити без змін.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Полтавській області частину витрат зі сплати судового збору у загальній сумі 16 351,20 грн та витрати на правову допомогу у сумі 10 000, 00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков