Справа № 580/2890/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 р. Справа № 580/2890/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 21.10.24 по справі № 580/2890/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Черкаській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Харківській області, другий відповідач), в якому просив суд:

- скасувати рішення № 32 від 13.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області винести рішення, яким зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та призначити пенсію за віком з 06.09.2023;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України, в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року справу №580/2890/24 було передано за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність рішення ГУ ПФУ в Черкаській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з мотивів неможливості зарахування періодів роботи на території рф з 13.07.1989 по 21.06.2000 через не проставлення в архівній довідці від 17.10.2017 № 0554/5628/73 апостилю компетентного органу держави, в якій складено документ, оскільки всі довідки були отримані позивачем ще задовго до введення на території України військового стану внаслідок збройної агресії рф, що враховуючи пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2023 р. № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» (далі по тексту Постанова № 107), за змістом якого під час воєнного стану та протягом шести місяців після його закінчення, документи на території України приймаються без спеціального посвідчення, свідчить про безпідставність вимог ГУ ПФУ в Черкаській області щодо необхідності проставлення апостилю.

Посилаючись на положення Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», наполягав, що робота ОСОБА_1 з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в районах Крайньої Півночі підлягає зарахуванню із розрахунку один рік за 1,5 роки, що дає йому право на призначення пенсії за віком.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 по справі № 580/2890/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, 18000), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 32 від 13.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням періодів роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, 18000) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 302,80 грн. (триста дві гривні вісімдесят копійок).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61022) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 302,80 грн. (триста дві гривні вісімдесят копійок).

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі 580/2890/24 від 21 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області № 32 від 13.09.2023 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області винести рішення, яким зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000рр., з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та призначити пенсію за віком з 06.09.2023;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України, в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області витрати зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що на ОСОБА_1 поширюються положення щодо пільгового обчислення страхового стажу, як до особи, яка працювала в районі Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що протиправно призвело до зменшення набутого позивачем страхового стажу.

З огляду на те, що позивачем було дотримано всіх визначених законодавством умов при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, наполягав на наявності підстав для зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 з 06.09.2023 (дата звернення) пенсії.

Другий відповідач, також не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 по справі № 580/2890/24 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення у цій справі, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність в діях пенсійного органу ознак протиправності, оскільки внаслідок припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі по тексту Угода від 13.03.1992), зарахування періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі є неможливим.

Звернув увагу, що позовні вимоги, спрямовані до ГУ ПФУ в Харківській області є такими, що не підлягають задоволенню, позаяк оскаржуване рішення приймалось ГУ ПФУ в Черкаській області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, позивач працював у структурному підрозділі будівельної компанії «Альфа», що знаходиться на території Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, що належить до районів Крайньої Півночі.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області було прийнято рішення № 32 від 13.09.2023 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з недостатньою кількість пільгового стажу необхідного для призначення пенсії.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням суб`єктів владних повноважень, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення № 32 від 13.09.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком та зарахування періодів роботи позивача з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 до страхового стажу, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки спірні періоди роботи ОСОБА_1 відображені у трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції № 58, жодних виправлень, закреслень тощо не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірний період роботи позивача.

Доводи відповідача стосовно листа Мінсоцполітики № 1110/2-23-54 від 12.01.2023, згідно із яким з 01.01.2023 Україна припиняє участь в Угоді від 13.03.1992, а тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф лише до 31.12.1991, судом визнано некоректними, оскільки спірні правовідносини виникли до припинення участі України в Угоді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та призначення пенсії за віком з 06.09.2023, суд виходив із дискреційності таких повноважень, зазначивши про те, що є неуповноваженим перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

На переконання суду, для належного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок відмови пенсійного органу у зарахуванні періодів роботи позивача на території рф з 13.07.1989 по 21.06.2000 у зв`язку з не проставленням в архівній довідці від 17.10.2017 № 0554/5628/73 апостилю компетентного органу держави, в якій складено документ.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України №1788-XII від 05.11.1991 "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту Закон № 1788-XII) та № 1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 637, стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом 5 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі", Ямало-Ненецький автономний округ, Ханти-Мансійський автономний округ і м. Новий Уренгой належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг, затверджених постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967, пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.

Пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Таким чином, на працівників, які працювали у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (зокрема, зарахування одного року роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності), лише за наявності укладеного строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №348/2208/16-а, від 03.07.2018 у справі №302/662/17-а, від 18.06.2020 у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 у справі № 140/1319/16-а, від 15.01.2021 у справі №348/2319/16-а, від 27.07.2022 по справі № 560/755/19.

Дослідивши трудову книжку позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у періоди з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 працював вахтовим методом в районах Крайньої Півночі (рф).

З наявної в матеріалах справи архівної довідки від 17.10.2017 № 05-54/5628/73 вбачається, що ОСОБА_1 з 13.07.1989 прийнятий дефектоскопістом 4 розряду в ПИЛ, відряджений на ділянку № 3 «Темний ліс» Білоруської ССР строком до 1 року.

З 21.06.2000 ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням.

Сторонами не спростовується, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами, які надавались до пенсійного органу, в повному обсязі підтверджуються спірні періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі, що в свою чергу є підставою для набуття ОСОБА_1 права на пільгове обчислення стажу із розрахунку один рік за 1,5 роки та відповідно зарахування цього проміжку часу до загального страхового стажу позивача.

Посилання пенсійного органу на не засвідчення апостилем довідки від 17.10.2017 № 05-54/5628/73 є безпідставним з огляду на таке.

Так, 04 лютого 2023 року у зв`язку із введенням на території України військового стану внаслідок збройної агресії рф, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 107, пунктом 1 якої установлено, що: «під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення».

Відповідачем не заперечується той факт, що долучена позивачем архівна довідка від 17.10.2017 № 05-54/5628/73 станом на 24 лютого 2022 року приймалася на території України без спеціального посвідчення. А відтак, вимога пенсійного органу про необхідність проставлення в архівній довідці від 17.10.2017 № 0554/5628/73 апостилю компетентного органу держави, в якій складено документ, є безпідставною.

З огляду на вищевикладене та те, що всі довідки, які надавались до пенсійного органу ОСОБА_1 , були отримані ним ще задовго до введення на території України військового стану внаслідок збройної агресії рф, колегія суддів вважає, що у пенсійного органу відсутні правові підстави для їх неврахування.

Отже, періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 підлягають зарахуванню у кратному обчисленні, а тому загальний страховий стаж у своїй сукупності із вже визнаним пенсійним органом страховим стажем (14 років 6 місяців 24 дні) становитиме 33 роки 8 місяців 7 днів (тобто більше за необхідні 30 років).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачем всіх умов, що дають йому право на призначення пенсії за віком та відсутність в пенсійного органу правових підстав для відмови в її призначенні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Черкаській області № 32 від 13.09.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та наявність підстав для його скасування.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги про вихід України та рф із участі в Угоді від 13.03.1992 не слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення, а тому правова оцінка таким висновкам не надається.

Разом з цим, як вбачається зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції, при зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 за віком з урахуванням періодів роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015, з урахуванням висновків суду, судом не враховано, що спірне рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Так, статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати.

Відповідно до абзацу 12 пункту 4.2 Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Абзацом 3 пункту 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з абзацом 1 пункту 4.10 Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Беручи до уваги, що отримавши від позивача заяву про призначення пенсії із додатками, ГУ ПФУ в Харківській області направило матеріали за принципом екстериторіальності до ГУ ПФУ в Черкаській області, яке її розглядало та у подальшому і приймало оскаржуване рішення, обов`язок вчинити відповідні дії наявний саме у Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, а не ГУ ПФУ в Харківській області

Враховуючи, що обов`язок вчинити певні дії внаслідок визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області покладено судом на неналежного відповідача, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке не розглядало заяву та документи позивача та відповідно не приймало рішення, рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням періодів роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015, з урахуванням висновків суду, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 КАС України).

В силу приписів частини 2 та частини 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, колегія суддів зазначає, що справа адміністративної юрисдикції розглядається не інакше ніж за позовною заявою особи, яка звернулася до суду, та в межах позовних вимог. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог лише у випадку необхідності обрання ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, якщо такі порушення мали місце, а форма заявлених позовних вимог не дозволяє це зробити, оскільки викладена в інший спосіб ніж потрібно для поновлення порушеного права в судовому порядку.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що підстав для відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не було, оскільки період його роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 підлягав зарахуванню до загального страхового стажу ОСОБА_1 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки, існує лише один вид правомірної поведінки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - прийняти рішення про зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та призначення пенсії за віком.

Отже, у першого відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 06.09.2023 (дати звернення).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та неправильного застосування норм матеріального права помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії, а також зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для обчислення стажу позивача у кратному розмірі, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції до платіжної інструкції № 3203-0324-8832-7574 від 23.02.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції про сплату від 21.11.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

Отже, враховуючи вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції, відповідно до частин 3, 6 статті 139 КАС України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3028 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як суб`єкта владних повноважень, що приймав оскаржуване рішення.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 по справі № 580/2890/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якої позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 32 від 13.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

На виконання вимог статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) прийняти рішення про зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 15.12.1986 по 15.07.1987, з 13.07.1989 по 21.06.2000, з 01.07.2006 по 12.01.2007, з 06.03.2007 по 09.06.2007, з 15.11.2007 по 15.12.2007, з 18.01.2008 по 15.04.2008, з 01.11.2008 по 30.11.2008, з 10.02.2009 по 08.04.2009, з 04.08.2009 по 02.10.2009, з 07.06.2013 по 30.06.2013, з 03.09.2013 по 30.11.2013, з 19.06.2014 по 02.07.2014, з 31.10.2014 по 29.11.2014, з 27.03.2015 по 29.04.2015 в кратності 1 рік роботи за 1,5 роки та призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 06.09.2023 (дати звернення).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко