Справа № 120/11102/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 квітня 2025 р. Справа № 120/11102/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не проведення в повному обсязі нарахування та виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період перебування на лікуванні з 11.01.2024 року по червень 2024 року включно.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки виплата додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 гривень передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" не проводилася в період перебування позивача на реабілітації після отримання поранення.

Враховуючи те, що у спірний період перебував на відповідному лікуванні в реабілітаційному відділенні, підстав для виплати додаткової винагороди не було.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

24 листопада 2023 року при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Вербове Пологівського району Запорізької області, внаслідок підриву на протипіхотній міні противника, старший сержант (за контрактом) ОСОБА_1 одержав поранення: "МВТ. Травматична ампутація дистального відділу правої стопи. ВОСП обох нижніх кінцівок. Турнікетний синдром правої нижньої кінцівки (15 годин)", що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.12.2023 року №50/28/13-6994 /а.с. 9/.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого клінічного відділення відновного лікування та реабілітації №252/1 /а.с.15/ позивач у період з 10.01.2024 року по 24.01.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Вінницька міська клінічна лікарня №1" з повним діагнозом: інші уточнені травми з залученням декількох діялянок тіла; травматична ампутація стопи на рівні гомілкового суглоба; множинні відкриті рани ділянки кульшового суглоба та стегна; ішемічний інфаркт м`яза, гомілки; ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків; реабілітаційна процедура, неуточнена; період видужування після іншого лікування; інші та неуточнені порушення ходи та рухливості; набута відсутність ноги вище коліна; каузалгія нижньої кінцівки.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №117 /а.с. 16/ позивач у період з 24.01.2024 року по 16.02.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з основним захворюванням: стан після вибухового поранення (24.11.2023) тяжкого ступеню у вигляді ампутаційної кукси правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна. ПСДФ ІІІ ст.

Із довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2024 року №249 /а.с. 17/ вбачається, що отримана позивачем травма (поранення) відноситься до важких. Поранення (травма), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Потребує протезування правої нижньої кінцівки - Z 89.6 (протез основний, протез для купання, чохли, силіконовий лайнер). Потребує лікування (реабілітації) в протезно-ортопедичному підприємстві терміном 30 календарних днів.

У період з 16.02.2024 року по 15.03.2024 року позивач перебував в стаціонарному відділенні реабілітаційного центру ПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з приводу протезування правої нижньої кінцівки, що підтверджується довідкою №263РЦ від 15.03.2024 року /а.с. 18/.

Відповідно до консультативного висновку травматолога Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 15.03.2024 року /а.с. 19/ позивачу рекомендовано продовжити лікування в умовах військової частини НОМЕР_2 .

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №454 /а.с. 20/ ОСОБА_1 у період з 15.03.2024 року по 08.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з основним захворюванням: наслідки вибухового поранення (24.11.2023) тяжкого ступеню у вигляді ампутаційної кукси правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна.

Відповідно до довідок військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2024 року №448 та від 23.04.2024 року №607 /а.с. 21-22/ отримана позивачем травма (поранення) відноситься до важких. Поранення (травма), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Потребує протезування правої нижньої кінцівки - Z 89.6 (протез основний, протез для купання, чохли, силіконовий лайнер). Потребує лікування (реабілітації) у військовій частині НОМЕР_2 терміном 30 календарних днів.

Крім того, згідно з довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 07.05.2024 року №633 /а.с. 23/ позивач потребує лікування (реабілітації) в протезно-ортопедичному підприємстві терміном 30 календарних днів.

У період з 08.05.2024 року по 05.06.2024 року ОСОБА_1 перебував в стаціонарному відділенні реабілітаційного центру ПП "Ортопедсервісцентр" з приводу протезування правої нижньої кінцівки, що підтверджується довідкою №492РЦ від 05.06.2024 року /а.с. 24/.

Довідкою ПП "Ортопедсервісцентр" №495 від 05.06.2024 року /а.с. 25/ підтверджено, що позивач пройшов курс реабілітації та протезування, забезпечений протезом правого стегна IV мобільності.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №930 /а.с. 26/ позивач у період з 05.06.2024 року по 20.06.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з основним захворюванням: наслідки множинних вогнепальних осколкових сліпих поранень (24.11.2023) тяжкого ступеню обох нижніх кінцівок з травматичною ампутацією переднього відділу правої стопи, турнікетного синдрому правої нижньої кінцівки (більше 15 годин), лікованих оперативно (25.11.2023 - первинна хірургічна обробка вогнепальних ран, ампутація правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, 26.11.2023, 30.11.2023, 05.12.2023, 09.12.2023 - повторні хірургічні обробки післяопераційних ран лівої нижньої кінцівки та кукси середньої третини правого стегна з застосуванням VAC-системи) у вигляді ампутаційної кукси правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна з помірним місцевим больовим та фантомним синдромами. Протезований. (Т93.6).

Військова частина НОМЕР_1 листом №50/28/12-4275 у відповідь на рапорт позивача повідомила, що відповідно до керівних документів щодо виплати додаткової винагороди передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, не зазначено про те, що військовослужбовці, які перебувають на реабілітаційному лікуванні мають право на виплату такої додаткової винагороди.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено в повній мірі додаткову винагороду, що передбачена постановою Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а тому через свого представника, звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1-1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1-2 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, виплаті підлягають і час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 24 листопада 2023 року при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, під час виконання бойового завдання одержав поранення: "МВТ. Травматична ампутація дистального відділу правої стопи. ВОСП обох нижніх кінцівок. Турнікетний синдром правої нижньої кінцівки (15 годин)".

У період з 10.01.2024 року по 24.01.2024 року, з 24.01.2024 року по 16.02.2024 року, з 16.02.2024 року по 15.03.2024 року, з 15.03.2024 року по 08.05.2024 року, з 08.05.2024 року по 05.06.2024 року, з 05.06.2024 року по 20.06.2024 року позивач перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Зазначене підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.12.2023 року №50/28/13-6994 /а.с. 9/, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого клінічного відділення відновного лікування та реабілітації №252/1 /а.с.15/, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №117 /а.с. 16/, консультативним висновком травматолога Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 15.03.2024 року /а.с. 19/, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №454 /а.с. 20/, довідками військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2024 року №249, від 21.03.2024 року №448, від 23.04.2024 року №607, від 07.05.2024 року №633 /а.с. 17, 21-23/, довідками ПП "Ортопедсервісцентр" №263РЦ від 15.03.2024 року, №492РЦ від 05.06.2024 року, №495 від 05.06.2024 року /а.с. 18, 24-25/, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №930 /а.с. 26/.

Відповідач не заперечує факту того, що ними не виплачувалась позивачу додаткова грошова винагорода в розмірі 100000 гривень передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 11.01.2024 року по 20.06.2024 року, однак зазначає, що військовослужбовці, які перебувають на реабілітаційному лікуванні права на таку виплату не мають.

На переконання суду доводи відповідача, що в спірний період позивач проходив реабілітаційне лікування, а тому збільшена винагорода йому не може бути виплачена, є необґрунтованими.

Зокрема, Постановою №168 передбачено, що нарахування і виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. здійснюється особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних). В той же час, наведені приписи не виокремлюють випадки перебування на стаціонарному лікуванні в зв`язку з проходженням реабілітаційного лікування, як обставину, коли виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. не здійснюється.

При цьому, згідно з дослідженою медичною документацією, позивач у період з 11.01.2024 року по 20.06.2024 року проходив лікування саме в умовах стаціонару.

Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №120/7808/23 від 18 березня 2024 року.

Крім того, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 року № 2801-ХII (далі - Закон № 2801-ХII):

- послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга (у тому числі оцінювання повсякденного функціонування особи, реабілітаційна послуга), що надається пацієнту в закладі охорони здоров`я, реабілітаційному закладі або фізичною особою - підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт;

- реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я (далі - реабілітаційна допомога) - діяльність фахівців з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію функціонування осіб, які зазнають або можуть зазнати обмеження повсякденного функціонування у їхньому середовищі;

- реабілітаційна послуга - послуга, що надається пацієнту реабілітаційним закладом, реабілітаційною установою, закладом охорони здоров`я, соціального захисту або іншим суб`єктом господарювання, які мають право надавати реабілітаційну допомогу згідно із законодавством, та оплачується її замовником. Замовником реабілітаційної послуги можуть бути держава, орган місцевого самоврядування, юридична або фізична особа, у тому числі пацієнт;

- реабілітація - комплекс заходів, яких потребує особа, яка зазнає або може зазнавати обмеження повсякденного функціонування внаслідок стану здоров`я у взаємодії з її середовищем;

- загальний заклад охорони здоров`я - багатопрофільний лікарняний заклад, що надає медичну та реабілітаційну допомогу населенню територіальної громади або декількох громад та забезпечує базові напрями стаціонарної медичної допомоги відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, стабілізацію стану пацієнта та його маршрутизацію до кластерних та надкластерних закладів охорони здоров`я.

Отже, реабілітаційний центр є закладом охорони здоров`я.

Держава визнає право кожного громадянина на отримання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги. Порядок надання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги встановлюється законодавством (стаття 8 Закону № 2801-ХII).

Згідно з частиною 8 статті 33 Закону № 2801-ХII за медичними показаннями одночасно з наданням медичної допомоги пацієнту надається реабілітаційна допомога у встановленому законодавством порядку.

Правові, організаційні та економічні засади проведення реабілітації особи з обмеженнями повсякденного функціонування у сфері охорони здоров`я з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування у її середовищі передбачені Законом України "Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я" від 03.12.2020 року №1053-IX.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 1053-IX реабілітація у сфері охорони здоров`я - це комплекс заходів, що здійснюють фахівці з реабілітації, які працюють в реабілітаційних закладах, відділеннях, підрозділах, а також у територіальних громадах, у складі мультидисциплінарної реабілітаційної команди або самостійно, надають реабілітаційну допомогу особі з обмеженнями повсякденного функціонування (або такій, у якої можуть виникнути обмеження повсякденного функціонування) з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування та якості життя у її середовищі.

За визначенням Комітету експертів з реабілітації Всесвітної організації охорони здоров`я (1963), реабілітація - це процес, метою якого є запобігання інвалідності під час лікування захворювання і допомога хворому у досягненні максимальної фізичної, психічної, професійної, соціальної та економічної повноцінності, на яку він буде здатний в межах існуючого захворювання.

Отже, реабілітація є одним із процесів під час лікування хворого у досягненні ним, в тому числі, фізичної повноцінності.

Відтак, підсумовуючи суд зазначає, що період перебування позивача на лікуванні з 11.01.2024 року по 20.06.2024 року мав бути зарахований до періоду за який позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. на місяць.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме - за період з 11.01.2024 року по 20.06.2024 року.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшеної до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме за період з 11.01.2024 року по 20.06.2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме за період з 11.01.2024 року по 20.06.2024 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович