Справа № 140/89/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/89/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , третя особа) звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відділ Укртрансбезпеки, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ № 039256 від 23.12.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення 03.12.2024 перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт було встановлено відсутність документів, визначених ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме роздруківки тахографа на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 , товарнотранспортної накладної.

На підставі акту перевірки та долучених до нього документів, оскаржуваною постановою до позивача відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт було застосовано адміністративно господарський штраф в сумі 34000 грн.

Вказує на те, що відповідачем протиправно накладено на нього штрафні санкції, оскільки на момент проведення перевірки він не був автомобільним перевізником, оскільки відповідний транспортний засіб RENAULT MASTER, який належить йому на праві власності було передано в оренду ОСОБА_2 , який і здійснював відповідне перевезення. Вказана обставина підтверджується відповідним договором оренди транспортного засобу від 10.10.2024, який ним був долучений під час розгляду справи та відповідачем до уваги не був взятий. Звертає увагу на те, що у відповідача відсутні докази того, що саме ним здійснювалося перевезення вантажу під час якого виявлено порушення чинного законодавства. З цих підстав просить позов задовольнити.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача пояснень щодо позову не подано.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що посадовими особами Укртрансбезпеки 03.12.2024 проведено рейдову перевірку щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт ОСОБА_1 під час виконання міжнародних перевезень вантажу. В ході перевірки виявлено, що транспортним засобом RENAULT MASTER, р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом WEEKEND W350A р.н. НОМЕР_2 надавались послуги міжнародного перевезення вантажу за відсутності паперової роздруківки даних роботи водія ОСОБА_2 за 03.12.2024 та міжнародної товарно-транспортної накладної, що є порушенням вимог статті 53 Закону України Про автомобільний транспорт.

Вказує на те, що документи, визначені статтею 53 Закону України Про автомобільний транспорт повинні бути наявні під час здійснення перевезення вантажів, в тому числі і вказані в акті перевірки. При цьому вважає вірною кваліфікацію виявленого порушення, як відсутність документів, визначених даною статтею, а відтак правомірним застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.12.2024 відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Звертає увагу на те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, який здійснює міжнародні вантажні перевезення. Під час розгляду справи відповідачем не було взято до уваги наданий позивачем договір оренди транспортного засобу. Оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, нотаріально не посвідчений.

Також зазначає, що позивачем було оформлено ліцензійну картку на міжнародні перевезення, де було вказано водієм ОСОБА_2 . З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області на підставі направлення на проведення перевірки від 29.11.2024 (а.с.34) та щотижневого графіка (а.с.48), 03.12.2024 проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт №061754 (а.с.5, 38).

Актом зафіксовано порушення вимог статті 34 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: під час здійснення міжнародного перевезення вантажів перевізник не забезпечив дотримання водієм вимог визначених ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме особистою карткою водія, роздруківками цифрового тахографа та міжнародно транспортною накладною.

Інспектором вказане порушення кваліфіковано відповідно до абз. 6 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Відповідачем 04.12.2024 перевізнику ОСОБА_1 рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 23.12.2024 за адресою: м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3, поверх 4 (а.с.52).

23.12.2024 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області, за результатами розгляду справи винесено постанову №ПШ039256, якою до перевізника ОСОБА_1 за виконання міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме роздруківки роботи тахографа на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 ,ТТН, відповідальність за яке передбачено абзацом 6 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 34000 грн (а.с.6-7, 54).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII Про автомобільний транспорт (далі Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Згідно з розпорядженням КМ України від 02.12.2021 № 1579-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідачів.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок Проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМ України №1567 від 08.11.2006 (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Частиною 3 статті 53 Закону №2344-ІІІ визначено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Згідно з частинами 7, 8 статті 53 Закону №2344-ІІІ у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зокрема, абзацом 6 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом 11 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІ передбачено, що за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту здійснення міжнародного перевезення вантажу за відсутності у водія роздруківки на паперовому носії з даних особистої картки водія ОСОБА_2 про режими праці та відпочинку за 03.12.2024, міжнародну ТТН (CMR) що на думку відповідача, є порушенням вимог статті 53 Закону України Про автомобільний транспорт.

Зокрема, такі обставини зафіксовані в акті перевірки від 03.12.2024 №061754.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року (далі - Інструкція №385) картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

11.10.2005 набув чинності Закон України № 2819-IV від 07 вересня 2005 року Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

20.12.2010 набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як реєстраційний листок та роздруківка.

Суд зазначає, що щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія - це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія. Для такого приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

У спірних правовідносинах, транспортний засіб обладнаний цифровим тахографом, який був увімкнений, у свою чергу, для цифрового тахографа щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку не використовуються, а необхідними є інші документи - роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв (частина восьма статті 53 Закону № 2344-ІІІ).

Нормами чинного законодавства чітко передбачено необхідність використання водіями особистих карток водія та на вимогу посадових осіб контролюючого органу, створити відповідний документ та мати його при собі для можливості подальшого надання вказаного документу для перевірки відповідній посадовій особі.

Тому, водій транспортного засобу повинен бути забезпечений особистою карткою, та зобов`язаний був на вимогу інспектора роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія та надати документи на вантаж.

Суд погоджується, що за фактичних обставин справи, правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за наявності цифрового тахографа, відсутності документів на вантаж є саме приписи абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

При цьому слід зазначити, що позивачем на спростування викладених у акті перевірки обставин жодного належного та допустимого доказу не подано.

Відсутність визначених законом документів під час здійснення перевезення вантажів вже є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу до перевізника.

Відтак, зважаючи на зафіксовані в акті перевірки порушеннях, а саме здійснення перевезення вантажу за відсутності у водія роздруківки на паперовому носії з даних особистої картки водія ОСОБА_2 про режими праці та відпочинку за 03.12.2024, міжнародної ТТН (CMR), за наслідками розгляду справи відповідачем винесено оскаржувану постанову від 23.12.2024.

На думку суду, вказана постанова винесена відповідачем в межах наданих йому повноважень із дотриманням процедури її розгляду та прийняття та у відповідності до норм Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку №1567 і є правомірною.

Адміністративно-господарський штраф накладений на позивача постановою №ПШ039256 від 23.12.2024 у сумі 34000 грн відповідає встановленому абзацом шостим частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ розміру.

Суд вважає не обґрунтованими доводи позивача про те, що у даному випадку він не виступав перевізником, оскільки ним даний автомобіль було передано в оренду і в матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про використання саме ним транспортного засобу у господарській діяльності, виходячи з наступного.

Поперше, під час проведення перевірки водієм транспортного засобу посадовим особам контролюючого органу не було повідомлено, що саме він, як перевізник здійснює вантажні перевезення та про наявність в нього відповідного договору оренди транспортного засобу від 10.10.2024.

Також вказаний договір ним не було надано під час перевірки.

Більш того, ознайомившись із змістом акту перевірки, ним було здійснено запис про те, що він згідний із викладеними у них обставинами.

У постанові від 29.01.2020 у справі 814/1460/16 Верховний Суд сформулював висновок, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто на момент їх вчинення.

Відтак про наявність певних документів, які встановлюють чи спростовують певні обставини повинні бути у перевізника, водія саме на момент перевірки а не по факту наявності.

Частинами 1, 2 статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається із договору оренди транспортного засобу від 10.10.2024 №1/1 він укладений між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак в силу даних норм законодавства повинен був бути нотаріально посвідчений.

Недотримання сторонами вимог нотаріального посвідчення договору тягне за собою його нікчемність, а тому правомірно не був взятий до уваги відповідачем при розгляді справи.

Крім того, суд звертає ще раз увагу на те, що на момент проведення перевірки водієм про наявність такого договору не повідомлялось, що може свідчити про його відсутність на момент перевірки взагалі та його оформлення постфактум для ухилення позивача від відповідальності.

Що стосується тверджень позивача про те, що саме ним використовувався транспортний засобі у господарській діяльності, то суд вказує наступне.

Із долучених до справи документів вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем (а.с. 55), основним видом діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41).

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №246 від 22.04.2022 прийнято рішення про видачу ФОП ОСОБА_1 ліцензії на міжнародні перевезення вантажів вантажним автомобілями. Вказана інформація міститься на офіційному сайті відповідача.

Також, із листа від 21.01.2025 №2943/12.1/18-25 Управління інформаційної безпеки Укртрансбезпеки вбачається, що перевізником ОСОБА_1 07.04.2024 внесено водія ОСОБА_2 у ліцензійну справу ЄКІС як працівника перевізника (а.с. 39-40).

В матеріалах справи наявні документи (а.с.50-51) та засвідчено відеозаписом, що на момент проведення перевірки здійснювалося перевезення вантажу автомобільним транспортом належному позивачем покупцям. Вказану обставину підтвердив під час перевірки водій ОСОБА_2 .

Отже, вищезазначене свідчить про те, що в межах здійснення своєї підприємницької діяльності, основним видом якої є вантажні перевезення та отриманої ліцензії на міжнародні перевезення, саме ОСОБА_1 виступав перевізником вантажу 03.12.2024, а водієм був ОСОБА_2 , який як вбачається із долучених документів працює у позивача.

Тому, враховуючи вищевказане відповідачем правомірно у даному випадку визначено саме позивача як перевізника вантажу, під час накладення на нього адміністративно господарського штрафу 23.12.2024.

Вказане позивачем належними та допустимими доказами під час розгляду справи спростовано не було.

Суд при вирішенні справи враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем вимог законодавства щодо призначення, проведення рейдової перевірки від 03.12.2024, правильної кваліфікації виявлених порушень та правомірності винесення постанови №ПШ039256 від 23.12.2024, про застосування адміністративно-господарського штрафу за допущені порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а тому підстави для її скасування відсутні.

Зважаючи на вищевказане в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк