Справа № 460/6245/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
07 квітня 2025 року м. Рівне№460/6245/25
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Поліщук О.В., перевіривши виконання вимог статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
зобов`язання відповідача провести позивачу за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно нарахування та виплатити грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування під час складання грошового атестату щодо позивача розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно;
зобов`язання відповідача виготовити та направити позивачу новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно;
визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет дотримання вимог встановлених процесуальним законом, суд дійшов висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суддя, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Так, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, суд констатує, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної до виплати заробітної плати не було обмежено строками.
Однак, 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, суд враховує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
У цьому позові позивачем заявляються вимоги щодо проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення (його складових) за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік, про невиплату яких в належному розмірі він повинен був знати з дати отримання грошового забезпечення за відповідний період, однак за вирішенням трудового спору позивач звернувся 01.04.2025 шляхом здачі позову на пошту.
Таким чином, суд констатує, що в частині позовних вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (його складових) в належному розмірі за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік позов подано з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.
До позовної заяви позивачем долучено заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що з 18.07.2023 він був виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та в подальшому проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . Позивач вказує, що у зв`язку з продовженням безперервної військової служби в умовах воєнного стану він не мав реальної фізичної можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу, дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до суду за їх захистом. Також позивач зазначає, що при звільненні з військової частини НОМЕР_1 йому не було вручене повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, а саме щодо розрахунку розміру складових грошового забезпечення у спірних період згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Надаючи оцінку вказаним позивачем причинам пропуску строку звернення до суду, суд зауважує, що згідно з витягом з послужного списку, з 11.05.2022 позивач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 06.07.2023 по 24.07.2023 позивач перебував у розпорядженні Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України. З 24.07.2023 по 24.10.2023 позивач проходив військову службу на посаді старшого офіцера фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 24.10.2023 по 15.11.2023 позивач перебував у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 15.11.2023 позивач проходить військову службу на посаді старшого офіцера розрахункового відділення фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідні обставини також підтверджуються долученим до заяви про поновлення строку звернення до суду копіями довідок військової частини НОМЕР_2 від 14.05.2024 № 1622, від 10.09.2024 № 4151.
Разом з тим, ні витяг з послужного списку, ні довідки військової частини НОМЕР_2 від 14.05.2024 № 1622, від 10.09.2024 № 4151, не містять відомостей про характер та умови проходження військової служби у період з 19.07.2023 по день звернення до суду. Тобто, на підставі вказаних документів не можливо встановити, наприклад, участь позивача у довготривалих операціях, навчаннях та відрядженнях, що реально унеможливило дотримання ним, визначеного процесуальним законом, строку звернення до суду.
Суд наголошує на тому, що самого лише покликання на проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, без надання суду доказів реальної наявності особливостей проходження служби, що є непереборними і зумовили порушення установленого законом строку звернення до суду з позовом, не є достатнім для визнання судом причин пропуску такого строку поважними.
Крім того, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує, що у зв`язку з проходження військової служби він не мав можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу та, відповідно, звернутися до суду за захистом свої прав.
Проте, матеріали позовної заяви не містять жодних доказів на підтвердження обставин щодо отримання позивачем професійної правничої допомоги при підготовці цієї позовної заяви. При цьому, позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду підписані безпосередньо позивачем. Копії письмових доказів, що містяться в матеріалах адміністративного позову, також засвідчені підписом позивача.
Щодо покликання позивача на неотримання від відповідача письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, то суд погоджується з тим, що вказана обставина позбавляє працівника можливості бути повідомленим про порядок та умови обчислення заробітної плати та, як наслідок, дізнатися про порушення свого права на отримання заробітку в розмірі, установленому законом.
Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, на його заяву від 25.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 15.02.2024 за № 09/Г-87/179 повідомив про те, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, належне йому грошове забезпечення за час проходження військової служби в прикордонному загоні нараховувалося з урахуванням розміру посадового окладу, що визначався шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, на тарифні коефіцієнти згідно з додатком 1 вказаної Постанови 13 тарифного розряду в період з 28.07.2022 по 29.07.2022 та 18 тарифного розряду в період з 30.07.2022 по 18.07.2023.
Відтак, за наслідками отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 15.02.2024 за № 09/Г-87/179 позивачу достеменно стало відомо про порушення його прав, яке виразилося у неналежному обчислені відповідачем розміру його посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням при виплаті грошового забезпечення за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік.
Суд зауважує, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк, позаяк в кожному окремому випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Водночас, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Іншими словами, для поновлення пропущеного строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з наданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що вказані позивачем у відповідній заяві підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом не можуть бути визнані судом поважними, а тому така заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду не підлягає до задоволення.
За правилами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Також частиною першою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
За правилами частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини другої статті 169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, її належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо перерахунку та виплати в належному розмірі грошового забезпечення за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік, із зазначенням інших підстав для його поновлення за весь період його пропуску, а також доказів поважності причин його пропуску.
Керуючись статтею 169 КАС України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.
Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК