Справа № 160/5216/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 рокуСправа №160/5216/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
17.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15.02.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Фрідмана Вадима Борисовича до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що на момент перебування позивача в числі засновників ТОВ «ТЗК-2000» та відчуження частки, що належала позивачу в статутному капіталі ТОВ «ТЗК-2000» поняття і види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, а також права і обов`язки їх учасників та засновників регулювалися Законом України «Про господарські товариства» №1576-ХІІ від 19.09.1991 року. Тож, 02.11.2000 року позивач ОСОБА_1 , разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заснували товариство з обмеженою відповідальністю «ТЗК-2000» (код 31198137). На момент заснування ТОВ «ТЗК-2000» у відповідності до статуту товариства було розподілено долі в статутному капіталі наступним чином: ОСОБА_1 (позивач) 33,34%, ОСОБА_3 33,34%, ОСОБА_4 33,34%, загальний статутний складений капітал було визначено засновниками у розмірі 11 800,00 грн., отже, доля позивача в загальному складеному статутному капіталі ТОВ «ТЗК-2000» складала 3933,33 грн. Означені грошові кошти було внесено позивачем до каси Товариства. На підтвердження означеного, 10.11.2000 року виконавчим органом (директором) ТОВ «ТЗК-2000» було видано позивачу свідоцтво про внесення вкладу в статутний капітал. На підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ТЗК-2000» від 21.07.2005 року про збільшення розміру статутного капіталу товариства, позивач в повному обсязі вніс вклад в розмірі 62 733,33 грн. в статутний капітал ТОВ «ТЗК-2000» у грошовій формі чим збільшив свій загальний внесок до статутного капіталу товариства до 66 666,67 грн. На підтвердження означеного, 21.07.2005 року виконавчим органом (директором) ТОВ «ТЗК-2000» було видано позивачу свідоцтво про внесення вкладу в статутний капітал. На підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ТЗК-2000» від 22.10.2007 року про збільшення розміру статутного капіталу товариства, позивач в повному обсязі вніс вклад в розмірі 83 333,33 грн. в статутний капітал ТОВ «ТЗК-2000» у грошовій формі чим збільшив свій загальний внесок до статутного капіталу товариства до 150 000,00 грн. На підтвердження означеного, 23.10.2007 року виконавчим органом (директором) ТОВ «ТЗК-2000» було видано позивачу свідоцтво про внесення вкладу в статутний капітал. На підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ТЗК-2000» від 16.06.2012 року про збільшення розміру статутного капіталу товариства, позивач в повному обсязі вніс вклад в розмірі 200 000,00 грн. в статутний капітал ТОВ «ТЗК-2000» у грошовій формі чим збільшив свій загальний внесок до статутного капіталу товариства до 350 000,00 грн. На підтвердження означеного, 21.06.2012 року виконавчим органом (директором) ТОВ «ТЗК-2000» було видано позивачу свідоцтво про внесення вкладу в статутний капітал. На підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ТЗК-2000» від 22.07.2013 року про зміну розміру статутного капіталу товариства, загальний внесок позивача до статутного капіталу товариства склав 283 333,33 грн. На підтвердження означеного, 22.07.2013 року виконавчим органом (директором) ТОВ «ТЗК-2000» було видано позивачу свідоцтво про внесення вкладу в статутний капітал. На підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ТЗК-2000» від 25.09.2014 року про збільшення розміру статутного капіталу товариства, позивач в повному обсязі вніс вклад в розмірі 94 742,27 грн. грн. в статутний капітал ТОВ «ТЗК-2000» у грошовій формі чим збільшив свій загальний внесок до статутного капіталу товариства до 378 075,60 грн. На підтвердження означеного, 25.09.2014 року виконавчим органом (директором) ТОВ «ТЗК-2000» було видано позивачу свідоцтво про внесення вкладу в статутний капітал. 25.09.2014 року загальний внесок позивача до статутного капіталу ТОВ «ТЗК-2000» склав 378 075,60 грн., означена сума є підтвердженими витратами позивача на придбання цього активу. Документами, що було надано ТОВ «ТЗК-2000» на адресу Державної податкової служби, а саме, копія акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТЗК-2000» від 08.04.2021 року, позивач передав, а громадянка України ОСОБА_5 прийняла належну позивачу частку в статутному капіталі ТОВ «ТЗК-2000» у розмірі 33,34%, яка в грошовому еквіваленті становить 378 075,60 грн., при складанні означеного акту приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. було засвідчено справжність підписів, та разом з ОСОБА_5 було перевірено наповнення статутного капіталу ТОВ «ТЗК-2000» його засновниками. Відтак, доход позивача, як платника податків отриманий від передачі інвестиційного активу у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ «ТЗК-2000» на 08.04.2021 року склав 378 075,60 грн. Позивач стверджує, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу. На переконання позивача, його витрати на придбання інвестиційного активу, а саме частки в статутному капіталі ТОВ «ТЗК-2000» у розмірі 33,34% дорівнюють інвестиційному прибутку позивача за продаж означеної частки, враховуючи це відсутній позитивний фінансовий результат, а значить інвестиційний прибуток за даною операцією дорівнює нулю, а отже відсутня відповідна база оподаткування для оплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Тим паче, ані у позивача, як засновника ТОВ «ТЗК-2000» (у минулому), ані у виконавчого органу (директора) ТОВ «ТЗК-2000» не має обов`язку зберігати розрахункові та інші первинні документи, бо остання податкова звітність, для складення якої використовувалися зазначені документи подавалася майже 10 років тому назад. Крім цього, в акті перевірки зазначено порушення позивачем п.44.1, п.44.3 ст.44, п.п. «а» п.176.1 ст.176 ПК України, п.1 Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми річного оподатковуваного доходу № 591 від 23.06.2017 року. В акті перевірки жодними належними та допустимими доказами не доведено отримання позивачем у 2021 році інвестиційного прибутку та, відповідно виникнення в нього обов`язку щодо оподаткування його ПДФО і сплати з нього військового збору.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив де зазначено, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 року зазначена вище справа розподілена та 18.02.2025 року передана судді Пруднику С.В.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.69.351 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі Кодекс), відповідно до наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС) від 14.11.2024р. №5695-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 », у зв`язку з надходженням інформації щодо отримання ОСОБА_1 доходів від операцій з інвестиційними активами та неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року.
Копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 14.11.2024 року №5695-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 14.11.2024 року №999 надіслані на адресу фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення у порядку, визначеному ст.42 Податкового Кодексу України.
Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою - платником податків ОСОБА_7 :
1) пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 176.1 ст.176. пп. 170.2.1 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2021 рік;
2) п 170.2 ст.170 з урахуванням п. 167.1 ст.Іб7заннження загального річного оподатковуваного доходу шляхом не декларування інвестиційного прибутку, отриманого протягом 2021 року, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань за 2021 рік з податку на доходи фізичних осіб на суму 68 053,61 грн.;
3) пп.1.2, пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, п саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу шляхом не декларування інвестиційного прибутку, отриманого протягом 2021 року, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань за 2021 рік з військового збору на суму 5671,14 грн.;
За наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт №4161/04-36-24-08/ НОМЕР_1 від 26.12.2024 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року», який надіслано контролюючим органом засобами поштового зв`язку 26.12.2024 року на податкову адресу фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення у порядку, визначеному ст.42 Кодексу №2755. Лист повернуто Укрпоштою до ГУ ДПС 14.01.2025 року за закінченням терміну зберігання.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, 23.01.2025 року в приміщені ГУ ДПС в Дніпропетровській області, головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС Киричко Кристина Станіславівна вручила позивачу акт від 26.12.2024 року № 4161/04-36-24-08/ НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року)». Ознайомившись з актом від 26.12.2024 року № 4161/04-36-24-08/ НОМЕР_2 , позивач, ОСОБА_1 не погодився з його висновками в повному обсязі та враховуючи право, визначене пунктом 86.7 ст.86 ПК України 01.02.2025 року надав (направив засобами поштового зв`язку) заперечення до акту перевірки як невід`ємну частину матеріалів перевірки.
10.02.2025 року позивач отримав від відповідача лист № 7572/6/04-36-24-08-12 від 04.02.2025 року, яким заперечення позивача було залишено відповідачем без розгляду у зв`язку тим, що відповідач вважає, що у зв`язку із тим, що позивач не отримав означений акт поштовим зв`язком, то його право на адміністративне оскарження було втрачено.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.
Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК Украни).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 61.1 статті 61 ПК України встановлено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
За змістом підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
У відповідності до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Додаткові особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені статтею 79 ПК України.
Так, згідно з абзацом 1 пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Таким чином, обов`язковою вимогою, що передує проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки є:
- наявність підстав для проведення документальної позапланової перевірки, передбачених пунктом 78.1 статтею 78 ПК України;
- прийняття керівником (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу рішення, яке оформлюється наказом;
- встановлення контролюючим органом факту вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, до початку проведення зазначеної перевірки.
Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності підстав, передбачених пунктом 78.1 статті 78 ПК України, а право на проведення такої перевірки виникає лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.
Недодержання вимог пункту 78.1, 78.4 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Разом з тим, згідно з абзацом 4 пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Виконання умов вказаних вище норм надає право посадовим особам контролюючого органу розпочати проведення документальної перевірки.
Вказаний висновок також наведений в постанові Верховного Суду по справі №821/543/16 від 06.02.2020.
Варто зазначити, що відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.
Згідно з пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Пунктом 163.1 ст.163 Кодексу №2755 визначено, що об`єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Підпунктом 164.2.4 пункту 164.2 ст.164 ПК України до складу бази оподаткування включена частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172 - 173 цього Кодексу.
Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено ст.168 Кодексу №2755.
Згідно з пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Одночасно доходи, визначені ст.163 ПК України є об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу №2755).
Положення підпунктів 83.1.1, 83.1.2, 83.1.6 п.83.1 ст.83 ПК України передбачають, що матеріалами, які є підставою для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені Кодексом №2755, податкова інформація та інші матеріали, отримані у порядку та у спосіб, передбачені Кодексом №2755 або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи ДПС.
Відповідно до ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органу ДПС використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Національного банку України, банків, інших фінансових установ, від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів, за наслідками податкового контролю, а також інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства, зокрема відомості декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та/або добровільно чи за запитом надана органу ДПС в установленому законом порядку. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи ДПС завдань та функцій.
Відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податків ОСОБА_1 у квітні 2021 року отримав доходи, які згідно з ПК України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (далі - податковій декларації) за 2021 рік.
Так, згідно з відомостями з ЦБД ДРФО в квітні 2021 року фізична особа платник податків ОСОБА_1 отримав дохід від ТОВ «ТЗК-2000» в сумі 378 075,60 грн. у вигляді інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами (ознака доходу 112).
Фізична особа платник податків ОСОБА_1 в 2021 році відповідно до інформації з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб платників не мав взаємовідносини з платниками податків від яких отримував доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до органів ДПС податкових декларацій (у випадках коли згідно з нормами Кодексу №2755 таке подання є обов`язковим) встановлено, що платником податків ОСОБА_1 за період, що перевірявся, податкова декларація за 2021 рік до ДПІ ГУ ДПС не подавалась.
Відповідно до п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані:
а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію;
в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Також, нормою пп. 170.2.1 п.170.2 ст.170 ПК України передбачено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.
Згідно із п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
На дату складання акту документальної позапланової невиїзної перевірки фізична особа платник податків ОСОБА_1 документи щодо отримання інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами не надав, податкову декларацію за 2021 рік до ГУ ДПС не подав.
Перевіркою виконання обов`язку щодо подання податкової декларації встановлено порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, пп. 170.2.1 п.170.2 ст.170 ПК України.
Згідно пп.11-13) пункту 3 Порядку у графі 9 Книги обліку відображається назва (перелік) понесених витрат; у графі 10 зазначаються реквізити документа, що підтверджує понесені витрати; у графі 11 зазначається сума понесених витрат.
ФОП ОСОБА_1 не надав до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, затверджену Наказом Міністерства фінансів України від 23 червня 2017р. №591, чим порушив п.44.1 п.44.3 ст.44, пп. «а» п. 176.1 ст.176 Кодексу №2755, п.1 Порядку №591в частині не ведення обліку доходів і витрат у Книзі обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.
Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 164.2.9 п.164.2 ст. 164 ПК України «До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40-1 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.81-1 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що інвестиційний прибуток для цілей розділу IV цього Кодексу - дохід у вигляді позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від проведення операцій з цінними паперами з урахуванням курсової різниці, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, та витратами на придбання таких інвестиційних активів.
Згідно пп. 170.2.7.а) п.170.2 ст.170 ПК України термін "інвестиційний актив" означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.
Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені п.170.2 ст.170 Кодексу ПК України.
Так, підпунктом 170.2.1 п.170.2 ст. 170 ПК України визначено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року. Згідно пп.14.1.81 п.14.1 ст.14 Кодексу №2755 інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на:
а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об`єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;
б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на:
прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою;
портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку;
в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.
Згідно пп.170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України - інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу, або вартістю інвестиційного активу, що була задекларована особою як об`єкт декларування у порядку одноразового (спеціального) добровільного декларування відповідно до підрозділу 9 4 розділу XX цього Кодексу, з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з:
- обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив;
- зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку;
- повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним (або особою, у якої інвестиційний актив був придбаний прямо чи опосередковано) до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента, зменшення статутного капіталу такого емітента чи ліквідації такого емітента.
Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.
Згідно пп.170.2.6 п.170.2 ст. 170 Кодексу №2755 до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.
Згідно пп.170.2.8 п.170.2 ст.170 ПК України не підлягає оподаткуванню та не включається до загального річного оподатковуваного доходу:
а) дохід, отриманий платником податку протягом звітного податкового року від продажу інвестиційних активів, якщо сума такого доходу не перевищує суму, визначену в абзаці першому підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу;
б) дохід, отриманий платником податку від продажу інвестиційних активів у випадку, визначеному підпунктами 165.1.40 та 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
У випадках, зазначених у підпунктах «а» і «б» цього підпункту, платник податку не включає до розрахунку загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами суму доходів та витрат на придбання таких інвестиційних активів.
Згідно до п.167.1 ст.167 ПК України cтавка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі:
заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу №2755.
Відповідальною за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку до бюджету є особи, визначені у статті 171 Кодексу №2755 в тому числі: особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:
а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;
б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
З 03.08.2014 року набрав чинності Закон України від 31.07.2014 №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» (далі Закон №1621-VII), яким на період до 01.01.2015 року запроваджено військовий збір. Відповідно до пп.1.1 п.161 підрозділу 10 Розділу XX Кодексу №2755 з урахуванням змін, внесених Законом №1621-VII платниками військового збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Кодексу №2755, а саме фізична особа резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.
Законами України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та №77-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», які набрали чинності з 01.01.2015 року, до Кодексу №2755 внесено зміни в частині оподаткування військовим збором. Так, відповідно до пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу №2755 оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, а саме: фізичні особи-резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичні особи-нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а також податкові агенти (пп.1.1 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу).
Відповідно до пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу №2755, зокрема:
- для резидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування та іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
В ході аналізу отриманої копії акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЗК-2000» встановлено: в межах акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТЗК-2000» від 08.04.2021р. ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_5 прийняла частку у статутному капіталі ТОВ «ТЗК-2000» у розмірі 33,34%, яка в грошовому еквіваленті становить 378 075,60 грн.
Згідно даних ЦБД ДРФО сума нарахованих та виплачених доходів ОСОБА_1 становить 378 075,60 грн.
Враховуючи вимоги пп.14.1.811 п.14.1 ст.14 та пп.170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України для визначення розміру інвестиційного прибутку від операцій інвестиційними активами необхідно визначити суму документально підтверджених витрат на придбання такого активу.
Пунктом 176.1 ст. 176 ПКУ визначено, що платники податку зобов`язані отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого ПКУ, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку.
На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.
Статтею 1 розділу І Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996) визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Обов`язкові реквізити, які повинні мати первинні документи передбачено статтею 9 Закону № 996.
Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг затверджена постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163.
Таким чином, фактично понесені фізичною особою витрати на придбання інвестиційного активу (корпоративних прав) підтверджуються документами, що засвідчують факт здійснення розрахункових операцій.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, визначені статтею 44 Кодексу, згідно якої:
- п.44.1 ст. 44 Кодексу: Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
- п.44.3 ст. 44 Кодексу: Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
- 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39 2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;
-1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
- 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
- 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України, визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
В порушення п.85.2 ст.85 ПК України фізичною особою платником податків ОСОБА_8 до перевірки не надано первинні документи з питань обчислення і
сплати податків та зборів за період з 01.01.2021 по 31.12.2021.
Враховуючи вищевикладене, внаслідок ненадання платником податків ОСОБА_1 до перевірки первинних документів, що підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням інвестиційного прибутку від операцій інвестиційними активами, відсутнє підтвердження оплати витрат на придбання інвестиційних активів.
Таким чином, перевіркою встановлено порушення п.170.2 ст.170 з урахуванням п.167.1 ст.167, пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу №2755 фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням у ІІ кварталі 2021 року 378 075,60 грн. як загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток) від операцій з інвестиційними активами, отриманий протягом такого звітного року та донараховано за 2021 рік:
- податок на доходи фізичних осіб у розмірі 68 053,61 грн. (378 075,60х 18% = 68 053,61 грн.);
- військовий збір у розмірі 5 671,14 грн. (378 075,60 х 1,5% = 5 671,14 грн.).
Фізична особа-платник податків ОСОБА_1 зобов`язаний в установленому порядку складати та подавати до контролюючих органів звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, забезпечувати надання письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються отриманих доходів, та їх документального підтвердження (пп.16.1.2, пп.16.1.3, пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 ПК України).
Оскільки платник податків мав можливість дотримуватися правил та норм Податкового кодексу України, зокрема відповідно до п.17.1.15, пп.17.1.16 п. 17.1 ст.17 ПК України подавати декларацію та надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, встановленому цим Кодексом, за порушення яких передбачена відповідальність, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що діяв нерозумно, без належної обачності, що призвело до податкового правопорушення, викладеного у пункті 2.3 акту перевірки. Таким чином, вказане податкове правопорушення слід вважати умисним.
У зв`язку з відсутністю обставин, що перешкоджали б платнику виконати приписи статей 16, 36 та 54 ПК України та за відсутності пом`якшуючих або таких, що звільняють від відповідальності, обставин, вчинене платником податкове правопорушення слід вважати умисним.
Результати перевірки правильності визначення загального річного оподатковуваного доходу.
За даними перевірки: 378 075,60 а за даними податкових декларацій :-0.
Таким чином загальний річний оподатковуваний дохід платника податків ОСОБА_1 складається з доходів отриманих від:
- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, пп. 170.2.1 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2021 рік.;
- п.170.2 ст.170 з урахуванням п. 167.1 ст.167заниження загального річного оподатковуваного доходу шляхом не декларування інвестиційного прибутку, отриманого протягом 2021 року, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань за 2021 рік з податку на доходи фізичних осіб на суму 68 053,61 грн.;
- пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу шляхом не декларування інвестиційного прибутку, отриманого протягом 2021 року, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань за 2021 рік з військового збору на суму 5671,14 грн.;
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник