Справа № 932/1282/25
Суддя: Леміщенко О. О.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №932/1282/25
Провадження №2-а/932/33/25
Рішення

Іменем України

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Леміщенко О.О., при секретарі судового засідання Теліціній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро адміністративну справу № 932/1282/25 (№2-а/932/33/25) за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє представник позивача Хорошилов Іван Сергійович до ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 04 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» та 07 лютого 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Хорошилов І.С. з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою від 23 січня 2025 року, номер якої невідомо, позивача було притягнута до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Кваліфікація адміністративного правопорушення невідома. Відповідно до протоколу, суть правопорушення полягає в неприбутті за повісткою. В даному випадку, було порушено порядок розгляду оскаржуваної постанови, ТЦК, які склали постанову, не повідомили позивача про час та місце розгляду постанови, крім того, останній був позбавлений права на дачу пояснень та взагалі не користувався правовою допомогою. Коли була винесена постанова взагалі невідомо, оскільки за допомогою поштового відправлення було отримано лише протокол. Щодо суті неприбуття за вказаною повісткою можемо пояснити, що повістки на 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 взагалі не отримував. ВЛК було пройдено 11 вересня 2024 року відповідно до довідки № 5881/18 від 11 вересня 2024 року. Відповідно до наказу МОУ «Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України» Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом року з дні закінчення медичного огляду. Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного, за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби, тобто навіть виклик для проходження ВЛК сам по собі є наказною вимогою. Крім того, відповідно до довідки про відстрочку за № 12425 від 09.12.2024 року ОСОБА_1 має право на відстрочку до 07 лютого 2025 року.

Просить скасувати постанову від 23 січня 2025 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Стягнути з відповідача сплату за судовий збір в розмірі 605, 60 грн. та 11000,00 витрат на правову допомогу.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 21 березня 2025 року за вх. № 11126 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву обґрунтувавши тим, що дійсно, у 2024 році, позивачем у законному порядку в ІНФОРМАЦІЯ_3 було оформлено відстрочку згідно з ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Строк вказаної відстрочки закінчився 09 листопада 2024 року у зв`язку з чим, у відповідача виникли причини для уточнення даних позивача. Відповідно до п. 34 Порядку № 560 затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного. (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. Повістка за № 1251967 від 19 листопада 2024 року сформована на основі даних із Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних та надіслана засобами поштового зв`язку, за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаної повістки, позивач зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 до 29.11.2024 року о 14:00 год. для уточнення даних. 06.12.2024 року повістка була повернута з приписом «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 41 Порядку № 560 Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи. У зв`язку з неявкою позивача по повістці, він автоматично був оголошений у розшук, що було відображено в офіційному мобільному застосунку «Резерв+». Таким чином, у зв`язку з неявкою позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці для уточнення персональних даних, у відповідача були підстави для складання протоколу про адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП. Лише 23 січня 2025 року позивач був зупинений співробітниками поліції ІНФОРМАЦІЯ_5 . Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 236 січня 2025 року, під особистий підпис позивачу були роз`яснені права та обов`язки передбачені ст. 368 КУпАП, повідомлено про час та дату розгляду адміністративної справи 23 січня 2025 року о 17 год. 00 хв.) та надана копія протоколу. Слід зазначити, що 23 січня 2025 року при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та отримання постанови позивач визнав своє правопорушення, отримав реквізити та направився сплатити штраф. В цей же день, позивач власноручно написав заяву на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням зняти його з розшуку. В даній заяві позивач ввів в оману відповідача вказав, що накладений на нього штраф за правопорушення у розмірі 17000, 00 грн. був їм сплачений у повному обсязі. Але в подальшому, було встановлено, що позивачем штраф не сплачений, у зв`язку з чим, постанова була направлена до виконавчої служби. В задоволенні позовних вимог позивача просять відмовити.

Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

З урахуванням того, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Приписами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Диспозиція ч.1 ст. 210-1 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з приміткою до даної статті положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління.

Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил.

Пунктом 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024) встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Крім того, абзацем 4 пункту 1 частини 2 розділу ІІ Закону України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено обов`язок для громадян України, які перебувають на військовому обліку, протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Правові та організаційні засади функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та його взаємодії з іншими державними електронними реєстрами регулюється Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII. Держателем Реєстру є Міністерство оборони України (стаття 5 Закону) до складу якого входить відповідач.

Відповідно до ст. 7 цього Закону до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: 1) прізвище, відомості про зміну прізвища; 2) власне ім`я (усі власні імена), відомості про зміну власного імені; 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) місце народження;6) стать; 7) місце проживання та місце перебування; 7-1) номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Статтею 14-1 Закону надано визначення Електронному кабінету - це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. Цей електронний Кабінет реалізовано у форматі застосунку «Резерв+», про що вказано на офіційному сайті Міністерства оборони України. (https://reserveplus.mod.gov.ua). Отже одночасно з самостійним оновленням даних військовозобов`язаним за допомогою застосунку «Резерв+» про це має бути відомо держателю Реєстру.

Процедуру складання ТЦК протоколів та оформлення матеріалів про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони №3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за №36/41381 (далі-Інструкція).

Розділом ІІ п. 1, 3, 4 Інструкції передбачено, що протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз`яснюються права та обов`язки, передбачені статтею 268КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було отримано постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, ним було отримано лише копію протоколу про адміністративне правопорушення за №8/н від 23 січня 2025 року, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що 29 січня 2024 року ОСОБА_1 не прибув по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.25-26).

Відповідно до довідки за №12425 від 09 грудня 2024 року виданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці на строк до 07 лютого 2025 року. (а.с.24).

Відповідно до витягу з додатку «Резер +» ОСОБА_1 дані уточнено вчасно, відстрочка до 07 лютого 2025 року. (а.с. 27).

Згідно з постановою №82 по справі про адміністративне правопорушення від 23 січня 2025 року, яку надав суду позивач відповідно до його заяви від 01 квітня 2025 року, постанова складена на « ОСОБА_1 » за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто з допущеною помилкою в написанні прізвища позивача. Згідно з даною постановою, суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 після отримання повістки для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 , своєчасно не з`явився в установлений термін для уточнення (оновлення) облікових даних, чим порушив вимоги абз. 5 ч. 10 ст. 1, п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Враховуючи, що вищезазначені дії (бездіяльність) скоєні в умовах особливого періоду, то ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В графі «Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» зазначено: на розгляд справи не з`явився. (а.с. 68).

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед яких є обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Отже законодавець визначає поважні причини не прибуття та передбачає строк з`явитися не пізніше трьох діб. Але цей строк надано лише для явки до центру за викликом за повістками, у той час як з`явитися для розгляду справи про адміністративне правопорушення особа має у чітко визначений час.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Втім, представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначений обов`язок не виконав, надав до відзиву лише копію повістки за №125967 про виклик ОСОБА_1 на 29 листопада 2024 року о 14 год. 00 хв.; копію рапорту від 23 січня 2025 року та копію заяви від 23 січня 2025 року, тобто самої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 17000,00 грн, суду не було надано. Зазначена постанова була надана позивачем відповідно до його заяви від 01 квітня 2025 року. Крім того, твердження відповідача у відзиві про те, що 06 грудня 2024 року повістка була повернута з приписом «адресат відсутній за вказаною адресою», суду не надано, тобто немає підтвердження того, що повістка була направлена засобами поштового зв`язку «Укрпошта»: відсутня квитанція про направлення поштового відправлення або повернутий поштовий конверт, а також інформація по трек номеру про відстеження поштового відправлення з сайту «Укрпошти»; тощо.

Щодо твердження відповідача, що позивач власноручно написав заяву з проханням зняти його з розшуку, та те, що в даній заяві позивач ввів в оману відповідача вказав, що накладений на нього штраф був їм сплачений у повному обсязі, суд зазначає наступне, що зміст заяви від 23 січня 2025 року містить: «Накладений на мене штраф у повному обсязі сплачений. Оригінал квитанції про сплату штрафу знаходиться в матеріалах моєї адміністративної справи.», втім, копія квитанції про сплату штрафу до цієї заяви не долучена, таким чином, достовірність цієї заяви від імені позивача у суду викликає сумнів, оскільки дана заява є заздалегідь підготовленим бланком ІНФОРМАЦІЯ_4 , крім того, саме відповідальні особи відповідача зобов`язані перевіряти зміст заяви та долучати квитанції до матеріалів адміністративної справи (а.с.51).

Відповідно до п. 10 розділу II «Оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» наказу Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», постанову по справі про адміністративне правопорушення виносить керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у протоколі, та не підтверджується жодними іншими доказами, крім того, представник відповідача також не надав оскаржувану постанову.

Крім того, з матеріалів адміністративної справи встановлено, що відповідачем не було надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують що позивач був ознайомлений з доказом вчинення ним правопорушення при винесенні постанови, що порушує вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Всі сумніви щодо скоєння правопорушення тлумачаться на користь особи, що притягується до відповідальності.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі №524/5536/17.

Окрім того, оскаржувана постанова від 23 січня 2025 року винесена відносно ОСОБА_1 з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Наказу МОУ від 01.01.2024 № 3 «Про затвердження інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення».

Відповідно до пункту 3 розділу І Наказу МОУ №3 уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1), передбачені статтями 210, 210, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Абзацом 5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтвердних документів про отримання особою виклику.

Пунктом 1 розділу II Наказу МОУ №3 протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, всупереч вищезазначеним положенням чинного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 отримано 25 січня 2025 року, більше того, оскаржувана постанова 23 січня 2025 року була складена одразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення, та не було вручено позивачу, що позбавило позивача можливості належним чином отримати правничу допомогу адвоката, зібрати та надати на розгляд територіального центру комплектування та соціальної підтримки докази, що свідчать про відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, відповідно до форми постанови по справі про адміністративне правопорушення, затвердженої додатком 4 до Наказу МОУ № 3, вона має в обов`язковому порядку містити обставини правопорушення, встановлені під час розгляду справи.

Разом з тим, про відсутність умислу ОСОБА_1 щодо неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження огляду військово лікарською комісією свідчить і те, що він добровільно зареєстрував електронний кабінет військовозобов`язаного, як це передбачено статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», уточнив військово-облікові дані вчасно, тому, на переконання суду відповідач мав можливість перевірити дані ОСОБА_1 та пересвідчитись, у тому числі, за даними «Резер +» останній має відстрочку до 07 лютого 2025 року.

Отже, умисел ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не доведений «поза розумним сумнівом».

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Частою п. 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

За звернення до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 позивачем понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605,60 гривень.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі встановленому чинним законодавством 605,60 гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 11000,00 грн. суд зазначає наступне, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано копію акту приймання передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг / правової допомоги №25012501 б/р від 31 січня 2025 року; копію договору про надання юридичних послуг / правової допомоги №25012501 б/р від 25 січня 2025 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Хорошилов І.С. серії ПТ № 3794 від 23 січня 2021; копію ордеру серії ВІ № 1278247 від 30 січня 2025 року.

Згідно з п. 1.2 Договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) адвокату в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. «за проект позовної заяви до суду з подачею через Електронний суд».

Також позивачем долучено дублікат чека від 25 січня 2025 року про сплату 10 000 грн, призначення платежу «юридичні послуги. Оплата за юридичні послуги від ОСОБА_1 м. Дніпро».

Згідно з п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04).

Враховуючи обсяг наданої адвокатом позивачу правової допомоги, яка полягає у складанні позовної заяви (5 сторінок), скануванні додатків до позовної заяви та направленні позовної заяви з додатками до суду через підсистему «Електронний суд», суд вважає, що розмір винагороди адвоката, визначений у 11 000 грн, є значно завищеним, та, виходячи з принципу розумності, доходить висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають застковому задоволенню, і з відповідача на користь відповідача буде достатнім стягнути такі витрати в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72-78, 132, 139, 241-248, 250, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє представник позивача Хорошилов Іван Сергійович до ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Постанову №82 про адміністративне правопорушення від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складений 07 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Леміщенко