Справа № 932/723/24
Суддя: Ярощук О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/723/24
Провадження №2а/932/39/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська

у складі головуючого судді Ярощук О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

представника позивача Голубніченко В.О.

представника відповідача Лавренкова О.В.

розглянувши адміністративну справу

за позовом громадянина Пакистан ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та постанови про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства

у с т а н о в и в:

Суть справи

Громадянин Палестини ОСОБА_1 24 січня 2024 року звернувся до суду із зазначеним позовом у якому прохав:

-визнання протиправною та скасувати постанову ПН МДН №005904 від 18.01.2024

-визнання протиправним та скасувати рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 18.01.2024

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

Шевченківським відділом у м. Дніпро ГУ ДМС у Дніпропетровській області 18.01.2024 ухвалено рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства.

Указане рішення ухвалено одночасно із винесенням постанови ПН МДН №005904 від 18.01.2024 про накладення адміністративного стягнення за порушення ч.1,3 ст. 9, ч.1 ст. 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Відповідно позивач вважає, що це рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

В обґрунтування зазначив, що 11.12.2013 приїхав в Україну з метою возз`єднання сім`ї.

18 листопада 2016 року уклав шлюб із громадянкою ОСОБА_2

15 червня 2018 року отримав диплом бакалавра Національної металургійної академії України.

У січні 2020 року звернувся до ГУ ДМС в Дніпропетровській області із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, зазначивши, що був змушений виїхати з території м. Газа, Палестина, оскільки відмовився співпрацювати із територистичним рухом.

У позовній заяви зазначив, що відсутнє пряме сполучення між Україною та Палестиною, крім того йому необхідна віза громадянина Палестини, однак враховуючи воєнний стан в Україні, а також воєнні дії між Ізраєлем та «Хамас» у секторі Газа, що унеможливлює виконати рішення про видворення.

Зазначив, що рішенням винесено із порушенням права позивача на захист.

Клопотання учасників по справі та інші процесуальні дії

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Овчинниковою О.С. 30.01.2024 відкрито провадження по справі (а.с.38-39).

Відповідачем 06.02.2024 подано відзив на позовну заяву (а.с.58-72).

Ухвалою суду 07.02.2024 у якості належного відповідача було залучено ГУ ДМС в Дніпропетровській області (а.с.105-106).

09 вересня 2024 року справу до свого провадження прийняла суддя Ярощук О.В. (а.с 118-119).

У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Стислий виклад позиції відповідача

У своєму відзиві представник Державної міграційної служби України заперечує проти задоволення позову, наголошує на законності оскаржуваних рішень, з підстав виявлення позивача, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 мав три посвідки на тимчасове проживання в Україні: з 21.01.2014 до 30.08.2014, з 06.12.2016 до 23.11.2017. Остання посвідка мала строк дії до 07.11.2018 року.

05 листопада 2019 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та відносно нього було прийнято рішення про примусове видворення.

Також вилучено у позивача довідку про звернення за захистом в Україні, зі строком дії до 11.02.2022 року.

У паспорт зі строком дії до 23.02.2026 проставлено штамп примусового повернення та зобов`язано позивача залишити територію України до 02.11.2022 року.

Зазначив, що ОСОБА_1 перевищив термін перебування та ухилявся від виїзду з України.

Релевантне законодавство

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI(далі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 10) іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За змістом ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Статтею 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. 6. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Якщо за цей час особа не виїхала з України і не оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання до суду, вона підлягає примусовому видворенню в порядку, передбаченому законом України.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Фактичні обставини встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 є громадянином Палестини, що підтверджується паспортом, посвідченням особи (а.с.8-12, 30).

Відповідно до довідки Міністерства громадських робіт та житлового господарства Палестини, будинок позивача розташовано у Газа Таль Іслам (а.с.19).

Згідно із довідкою Посольства Палестини у м. Київ, засвідчено факт реєстрації ОСОБА_1 у м. Газа Палестини (а.с.32).

15 червня 2018 року позивач отримав диплом бакалавра НОМЕР_1 Національної металургійної академії України (а.с.34).

Індустріальним відділом м. Дніпро ГУ ДМС у Дніпропетровській області винесено 04.10.2022 рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства стосовно ОСОБА_1 (а.с.76-77).

За змістом вказаного рішення, ОСОБА_1 звернувся до відділу з метою отримання консультації, у той же час довідку про звернення за захистом зі строком дії до 11.02.2022 було вилучено. Додатково з приводу оформлення документів та продовження строку перебування в Україні не звертався.

Рішенням Третього апеляційного адміністративного суду 08.08.2023 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2022 року залишено у силі, відповідно рішення Індустріального відділу м. Дніпро ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 04.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства стосовно ОСОБА_1 чинним (а.с.151-154).

18 січня 2024 року Шевченківським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області винесено рішення про примусове видворення з України іноземців або осіб без громадянства стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до змісту вказаного рішення, ОСОБА_1 порушив правила перебування іноземців та ОБГ, а саме проживав з 02.11.2022 по 18.01.2024 без належних документів для проживання, чим не виконав зобов`язання згідно із рішенням про примусове повернення до країни походження від 04.10.2022 та порушив ч.2 ст. 203 КУпАП (а.с.21-22).

18 січня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову ПН МДН №005904 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.23-26).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Альдадух Хайсам є фізичною-особою підприємцем з 16.02.2016 року (а.с.27-28, 35).

мотиви та висновки суду

Із матеріалів справи вбачається, що копію рішення про примусове повернення позивач отримав особисто та зобов`язався покинути територію України не пізніше 02.11.2022 року, а також його було ознайомлено з вимогами ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення у примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк та роз`яснено позивачу, що рішення про примусове повернення може бути оскаржене в суді.

Отже, передумовою для прийняття рішення про примусове видворення, в контексті конкретної ситуації, є наявність чинного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та встановлення обставини про те, що іноземець не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, тобто не виїхав з території України без поважних причин. Позивачем рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни у визначений в ньому строк, як і станом на теперішній час, не виконане.

Суд виснує, що відповідно до системного аналізу ч. 3 ст. 13 Закону №2491-III рішення про примусове видворення є похідним від рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянств.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач не подав вчасно документи для обміну або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та у зв`язку із його нелегальним становищем, а саме проживанням в Україні без документів, які дають право на проживання (ураховуючи, що термін посвідки на тимчасове проживання сплинув), стосовно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та ухвалене рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, яке позивач не виконав.

Також встановлено, що рішення про його примусове повернення від 04.10.2022 року є законним, що постановлено Третім апеляційним адміністративним судом 08.08.2023 року.

Доводи позивача, що йому не було забезпечено захист під час винесення рішення про примусове видворення 18.01.2024 судом не береться до уваги, оскільки рішення підписане власноруч позивачем і жодних зауважень воно не містить.

У частині доводів позивача, що під час ухвалення спірного рішення наявні підстави для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, адже в країні походження існує ризик для його життя та здоров`я суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 31 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Однак, позивачем на підтвердження таких підстав позову не надано жодних доказів, зокрема, не повідомлено про будь-які факти переслідування в країні походження, докази щодо загроз його життю або свободі за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, докази щодо наявності загрози смертної кари або страти, катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. У позивача відсутні документальні підтвердження того, що він або його близькі родичі піддаються насиллю чи переслідуванню на території Палестини.

Суд зауважує, що доводи позивача та його представника, стосовно неможливості повернення в країну походження характеризують загальну обстановку в Палестині, та не свідчать про утиски саме позивача та/або членів його сім`ї.

Такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни, адже взагалі не стосуються питання правомірності оскарженого рішення.

Судом враховано той факт, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України, займається в Україні підприємницькою діяльністю легально, адже зареєстрований як фізична особа-підприємець, добросовісно виконує податковий обов`язок.

Разом з тим, ці обставини також жодним чином не стосуються предмету доказування в цій справі, позаяк є доведеним та власне не спростовується позивачем факт порушення саме позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства внаслідок недбалого ставлення до питання продовження терміну тимчасового перебування в Україні.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви та скасування рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 241-246, 288 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог громадянина Пакистан ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та постанови про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення проголошено 07 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Ярощук