Справа № 420/39259/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління капітальних вкладень Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Начальник гарнізону м. Одеси (провулок Штабний, 1, м. Одеса, 65012), Житлова комісія Одеського гарнізону (вул. Армійська, 18, м. Одеса, 65058), Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (вул. Канатна, 134, м. Одеса, 06539) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (далі МОУ), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління капітальних вкладень Міністерства оборони України (далі ГУКВ), Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ЦУІІЗ), Начальник гарнізону м. Одеси, Житлова комісія Одеського гарнізону, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (далі Приморська РА ОМР), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення заступника Міністра оброни України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1, а саме розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20.11.1992 року перебуває на квартирному обліку при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) по забезпеченню постійним житлом в Одеському гарнізоні за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Зазначив, що станом на 01.01.2024 року перебуває в загальній черзі на отримання постійного житла в Одеському гарнізоні за номером 16.

Позивач вважає, що рішенням заступника Міністра оброни України від 25.11.2024 №6103/уд/1 затверджено розподіл 38 квартир в будинку АДРЕСА_3 , який не відповідає п.1 розділу ІІІ Інструкції №380, оскільки суперечить п.1 розділу ІІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі Інструкція №380).

Згідно з п.1 розділу ІІІ Інструкції №380 за поданням ГУКВ на підставі пропозицій ЦУІІЗ заступник Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) затверджує розподіл житла у КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом десяти робочих днів з дня його отримання, всі жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Рішенням затверджено пропозицію житлової комісії Одеського гарнізону, якою визначено відсотковий розподіл житла 38 квартир в будинку АДРЕСА_3 , а саме: надання жилих приміщень для постійного проживання 30%, а забезпечення службовим житлом 70%.

Однак станом на 01.07.2024 року на квартирному обліку у Одеському гарнізоні перебуває 2718 сімей військовослужбовців, з яких потребує забезпечення: житлом для постійного проживання 1656 сімей; службовим житлом 1062 сім`ї військовослужбовців.

Таким чином, частка потребуючих поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житлом для постійного проживання від загальної кількості перебуваючих на обліку в Одеському гарнізоні у відсотковому відношенні складає 60,93% (23 квартири) шляхом забезпечення житлом для постійного проживання, а забезпечення службовим житлом 39,07% (15 квартир).

Суть порушення полягала в тому, що відповідачем безпідставно кількість 1656 сімей, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, розділено на різні категорії , а саме 891 сімей звільнених з військової служби в запас або у відставку та 765 сімей військовослужбовців, які проходять службу, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, можуть бути забезпечені також службовим житлом. Тобто вказана категорія осіб (765 сімей) була включена в чергу на службове житло, чим був порушений відсотковий розмір розподілу житла.

Позивач стверджує, що затверджений відповідачем відсотковий розподіл житла порушує його право на забезпечення житлом, оскільки він, будучи 16-тим в черзі на обліку, може претендувати на житло для постійного проживання в будинку АДРЕСА_3 при правильному відсотковому розподілу житла.

Також позивач зазначив, що оскаржуване рішення від 25.11.2024 №6103/уд/1 потребує перевірки його законності в розрізі розподілу квартир серед військовослужбовців, які взагалі не перебували на квартирному обліку для забезпечення службовим житлом.

Крім того, за результатами службової перевірки щодо законності забезпечення службовим житлом військовослужбовців Одеського гарнізону дорученням Головнокомандувача ЗСУ №89609/C/1/2/4/5 від 02.09.2024 визначено завдання про ініціювання перед керівництвом МОУ питання щодо залишення без реалізації рішення Міністра оборони України від 22.08.2022 №21288/з/1 про забезпечення службовим житлом двох військовослужбовців Військової академії (м. Одеса) та одного військовослужбовця Командування ЗСУ. Однак заступником Міністра оброни України прийнято оскаржуване рішення, згідно якого 2 квартири розподіляються на підставі саме рішення від 22.08.2022 №21288/з/1.

Позивач наголошує, що через прийняте рішення, він та його сім`я, які стоять в черзі на квартирному обліку більше 32 років, втрачають право в порядку черговості отримати житло для постійного користування.

Просить задовольнити позовні вимоги.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення заступника Міністра оборони України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1.

Ухвалою суду від 19.12.2024 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по справі.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 07.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 07.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про витребування доказів судом.

Представник МОУ подав до суду відзив на позов, у якому просить відмовити з задоволенні позову, зазначивши всі жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні, залежно від кількості військовослужбовців та членів їхніх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Згідно з листом Головного управління квартирних вкладень МОУ станом на 01.07.2024 в Одеському гарнізоні на черзі на отримання житла для постійного проживання 2718 осіб, з яких потребує забезпечення: виключно житлом для постійного проживання 891 сім`я; можуть бути забезпечені службовим чи постійним житлом (військовослужбовці проходять військову службу та мають вислугу 20 років чи більше) 765 сім`я, службовим житлом 1062 сім`ї військовослужбовців. Тобто, загальна кількість потребуючих поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні складає 2718 осіб (891 + 765 + 1062).

Представник відповідача вказує у відзиві, що оскільки на розподіл в Одеському гарнізоні надійшло 38 квартир, за поданням ГУ КВМОУ на підставі пропозицій ЦУІІЗ КСЛ ЗСУ заступник Міністра оборони затвердив розподіл житла, згідно розрахунку: для забезпечення військовослужбовців, які мають право відповідно до постанови КМУ від 03.08.2006 року №1081 10% від всього надходження 4 квартири; для забезпечення військовослужбовців, які потрібують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщень для постійного проживання 30% від всього надходження 10 квартир; для забезпечення військовослужбовців, які потрібують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими приміщеннями (службовою житловою площею) 70% від всього надходження 24 квартири.

На думку представника відповідача саме такий розподіл в пропорційному співвідношенні, який враховує кількість військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, є обґрунтованим та відповідає вимогам пункту 1 розділу ІІІ Інструкції №380.

Отже заступник Міністра оборони України прийняв повністю законне та обґрунтоване рішення, про затвердження розподілу квартир в Одеському гарнізоні №6103/уд/1 від 25.11.2024 року, у відповідності до Інструкції №380.

Також представник МОУ зазначив, що діючим законодавством з питань забезпечення житлом військовослужбовців не визначений порядок розподілу на «постійне» та «службове» (у відсотковому співвідношенні) із загальної кількості житлових приміщень, які надходять для забезпечення житлом військовослужбовців гарнізону. А тому визначення відсоткового співвідношення «постійного» та «службового» житла від загальної кількості отриманих квартир є дискреційними повноваженнями МОУ і при визначенні співвідношення в різних гарнізонах.

З огляду на викладене представник МОУ вважає, що рішення прийняте заступником Міністра оборони України в рамках наданих йому повноважень є дискреційними та згідно з компетенцією його як уповноваженої посадової особи МОУ, а тому жоден інший суб`єкт чи орган, у тому числі й суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції.

Також представник відповідача вважає, що задоволення позовних вимог по цій справі може призвести до необґрунтованого затягування у забезпеченні житловими приміщеннями 38 сімей військовослужбовців Одеського гарнізону, чим будуть порушені їх законні права на отримання житла від держави.

Представник третьої особи ЦУІІЗ КСЛ ЗСУ подав до суду пояснення, у яких просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що за обставинами спірних правовідносин 765 сімей в однаковій мірі потребують і мають право як на забезпечення житлом для постійного проживання, так і на забезпечення службовим житлом. Вважає, що затверджений відсотковий розподіл квартир, у якому 765 сімей обчислено в складі категорії військовослужбовців, які можуть отримати службове житло, є правомірним.

Між тим, позивачем не наведено жодної правової норми, яка б підтверджувала протиправність рішення заступника Міністра оброни України від 25.11.2024 №6103/уд/1.

Щодо прийнятого рішення Головнокомандувача ЗСУ №89609/C/1/2/4/5 від 02.09.2024, яким визначено завдання про ініціювання питання щодо залишення без реалізації рішення Міністра оборони України від 22.08.2022 №21288/з/1 представник зазначив, що воно доведено до відома Одеського квартирно-експлуатаційного управління для організації відповідної роботи.

Від третіх осіб ГУКВ, Начальник гарнізону м. Одеси, Житлова комісія Одеського гарнізону, Приморська РА ОМР пояснень до суду не надійшло.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли з підстав дотримання відповідачем як суб`єктом владних при прийнятті оскаржуваного рішення вимог ст.19 Конституції України щодо прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, яке стосується житлових прав позивача та регламентовані Конституцією України, Житловим Кодексом України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2006 №1081 (далі Порядок №1081), Інструкцією №380.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з ст.31 Житлового кодексу України (далі ЖК України) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Відповідно до ст.43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8) проходив військову службу у Збройних Силах України та з 20.11.1992 року перебуває на квартирному обліку при житловій комісії Приморського РТЦКСП по забезпеченню постійним житлом в Одеському гарнізоні за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України (наказ військового комісара №181 від 09.12.2019 року) (а.с.11).

Згідно з даними з офіційного сайту Міністерства оборони України в узагальнених списках військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) в Одеському гарнізоні, позивач перебуває в загальній черзі з 20.11.1992 року за №16, в позачерговій черзі з 30.01.2003 року зі складом родини 4 особи при житловій комісії Приморського РТЦКСП (ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Відповідач по справі МОУ є суб`єктом владних повноважень, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Положення про Міністерство оборони України, затверджено постановою КМУ №671 від 26.11.2014 року, Міноборони у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 4 Положення визначено, що Міноборони відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, організовує відповідно до законодавства забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей жилими приміщеннями (пп.83).

Наказом Міністра оборони України від 11.03.2024 №168/нм «Про закріплення на підставі оперативного управління нерухомого майна за Одеським КЕУ» вирішено закріпити за Одеським квартирно-експлуатаційним управлінням на праві оперативного управління нерухоме майно згідно з додатком до наказу.

Додаток до наказу містить перелік нерухомого майна, що закріплюється на праві оперативного управління за Одеським КЕУ, а саме 38 квартир в будинку АДРЕСА_4 .

28.03.2024 житловою комісією Одеського гарнізону проведено засідання, під час якого розглянуто питання про розподіл в Одеському гарнізоні житлових приміщень (квартир) в будинку АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу з протоколу №6 засідання житлової комісії Одеського гарнізону від 28.03.2024 року вирішено визначити відсотковий розподіл житла Одеського гарнізону 38 квартир, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , наступним чином:

- для забезпечення військовослужбовців, які мають право відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 10% від всього надходження - 4 квартири;

- для забезпечення військовослужбовців згідно узагальнених списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, 30% - 10 квартир;

- для забезпечення військовослужбовців згідно списків військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) -70% - 24 квартири.

ЦУІІЗ надані пропозиції Головному управлінню капітальних вкладень (ГУКП) від 11.11.2024 року «Про розподіл квартир в Одеському гарнізоні», в якому вказано, що Житловою комісією Одеського гарнизона (протокол від 28.03.2024 року №6 надано пропозиції щодо визначення кількості службових квартир та квартир для постійного проживання, а саме: 14 квартир для постійного проживання, з них 4 квартири ля осіб з інвалідністю внаслідок війни та 24 службові квартири.

Додатково зазначено, що за обліковими даними станом на 01.07.2024 року у Одеському гарнізоні перебуває 2718 військовослужбовців, з них:

1656 сімей потребує забезпечення житлом для постійного проживання, а саме:

- 891 сім`я звільнених з військової служби в запас або у відставку;

-765 сімей військовослужбовців, які проходять службу, мають календарну вислугу20 років і більше, а також можуть бути забезпечені службовим житлом.

1062 сім`ї потребують забезпечення виключно службовим житлом.

Ураховуючи зазначене 891 сім`я потребує забезпечення житлом для постійного проживання (33%),1827 сімей потребують забезпечення службовим житлом (67%).

В пропозиціях розподілу житла вказані квартири будинку АДРЕСА_3 які віднесені до службових (24), з них визначені як розподілені 7 квартир відповідно до рішення МОУ від 04.12.2022 року №34575/з1 та 14 квартир віднесено для постійного проживання, з них визначені як розподілені 4 квартири для осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.21-23).

Отримавши вказані пропозиції ГУКП направлено на адресу заступника Міністра оборони України Д. Кліменкова лист від 21.11.2024 року №6103/уд/1, в якому вказано, що ЦУІІЗ повторно опрацьовано та надано обґрунтований розрахунок розподілу 38 квартир у буд. АДРЕСА_3 на службові та постійні квартири пропорційно до співвідношення військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим та постійним житлом. За інформацією наданою ЦУІІЗ на квартирному обліку перебуває 2718 сімей, з яких потребує забезпечення житлом для постійного проживання 1656 сімей; службовим житлом 1062 сім`ї військовослужбовців.

У листі вказано, що відповідно до вимог пункту 1 розділу III Інструкції, за поданням ГУКВ на підставі пропозицій ЦУІІЗ заступник Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) затверджує розподіл житла у КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом десяти робочих днів з дня його отримання. Всі жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Після посилання на вимоги п. 1 розділу III Інструкції у подальшому ГУКВ у листі вказує, що Інструкцією не передбачено повноважень Головного управління капітальних вкладень щодо зміни пропозицій відносно розподілу житла, наданих Центральним управлінням інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також у листі ГУКВ зазначається, що з пропозицій ЦУІІЗ вбачається розподілити житлові приміщення із урахуванням раніше прийнятих Міністром оборони України рішень із наступного розрахунку: службових квартир - 24, для постійного проживання 14.

Щодо розподілу квартир у буд. АДРЕСА_5 у листі додатково вказує, що Міністром оборони України прийнято рішення щодо забезпечення службовими жилими приміщеннями 10 військовослужбовців, а саме:

від 25 листопада 2022 року № 34607/з/1 - двох військовослужбовців НОМЕР_1 територіального управління аудиту; від 04 грудня 2022 року № 34575/з/1 - 5 військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ПвК Південь; від 26 липня 2023 року № 21288/з - двох військовослужбовців Військової академії (м. Одеса) та одного військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У той же час в листі ГУКВ вказується, що відповідно до доручення Головнокомандувача Збройних Сил України №89609/С/1 /2/4/5 від 02.09.2024, прийнятого за результатами службової перевірки щодо законності забезпечення службовим житлом військовослужбовців Одеського гарнізону, які стали підставою для прийняття Міністром оборони України рішення від 22.08.2023 № 21288/з/1, Центральному управлінню інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено завдання про ініціювання перед керівництвом Міністерства оборони України питання щодо залишення без реалізації рішення Міністра оборони України від 22.08.2023 № 21288/з/1.На сьогодні, рішення Міністра оборони України від 22.08.2023 №21288/з/1 чинне, інформації щодо його скасування до Головного управління не надходило.

Враховуючи викладені обставини ГУКВ у листі запропонувала заступнику Міністра оборони України:

затвердити за пропозиціями Центрального управління Розподіл житлових приміщень в Одеському квартирно-експлуатаційному управлінні із урахуванням раніше прийнятих Міністром оборони України рішень

доручити начальнику Одеського гарнізону спільно з начальником Одеського квартирно-експлуатаційного управління організувати розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону у встановленому Інструкцією порядку. У разі прийняття Міністром оборони України рішення щодо залишення без реалізації рішення Міністра оборони України від 22.08.2023 №21288/з/1 інформація щодо зазначеного буде встановленим порядком доведена до ЦУІІЗ.

Дослідженням вказаного листа встановлено, що в ньому в розподілі житлових приміщень наданого для затвердження були визначені додатково у порівняні з пропозиціями ЦУІІЗ як розподілені 3 службові квартири відповідно до рішення Міністра оборони України від 22.08.2023 № 21288/з/1 (а.с.24-29).

Рішенням заступника Міністра оборони України Д. Кліменкова №6103/уд/1 від 25.11.2024 року затверджений вказаний розподіл квартир, у тому числі щодо визначення відсоткового розподілу квартир на службові та для постійного проживання ( 24 службових квартири, що складає 63,15%; - 14 квартир для постійного проживання, що складає 36,85%).

Позивач вважаючи, що відсотковий розподіл здійснений необґрунтовано звернувся до суду з цим позовом про оскарження рішення заступника МОУ від 25.11.2024 №6103/уд/1.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В судовому порядку підлягає перевірки оскаржене рішення - чи прийняте воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Між тим, представник відповідача МОУ у відзиві стверджує оскаржуване рішення прийняте заступником Міністра оборони України в рамках наданих йому повноважень є дискреційними та згідно з компетенцією його як уповноваженої посадової особи МОУ, а тому суд не може здійснювати втручання у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції.

Вказані доводи представника відповідача є неспроможними з огляду на наступне.

За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Конституцією України також визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст8).

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За сталою судовою практикою дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025р. у справі №9901/54/19 вказано, що згідно з Рекомендацією № Я (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №З-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.

У національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади у сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці права необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко установлювати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).

Правовладдя вимагає, щоб жодна дискреція не була настільки необмеженою, щоб стати потенційно свавільною. Жодна дискреція не може бути юридично безмежною.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) є підставою для здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

В постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №910/23375/17 вказано, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.

Крім того, ЄСПЛ негативно оцінював спроби вивести з-під судового контролю деякі види актів. Зокрема, у справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» ЄСПЛ визнав невиправданим під кутом зору права на справедливий суд рішення національних судів Болгарії відмовитися від обговорення висновку про неспроможність банку, яке (рішення) було засноване на Законі про банки 1997 року, що виключив зі сфери судового контролю рішення Болгарського національного банку про відкликання ліцензії банку на основі його неспроможності.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача підлягає судовому контролю.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуваним рішенням заступника Міністра оборони Д.Кліменко затверджений розподіл житлових приміщень у Одеському КЕУ, відповідно до якого розподілені 38 квартир з визначенням їх правового статусу службове приміщення - 24 квартири, для постійного проживання 14квартир.

Саме вказаним оскаржуваним рішенням остаточно визначене відсоткове співвідношення з 38 квартир щодо віднесення їх до службового або для постійного проживання.

Дослідивши заяви по суті, надані докази учасниками справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо протиправності вказаного рішення, виходячи з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Таким чином, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено два види житла для військовослужбовців: службове житло та житло для постійного проживання.

Постановою КМУ від 03.08.2006 №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців.

Пунктом 3 Порядку №1081 передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно з п.7 Порядку №1081 військовослужбовці та члени їхніх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Згідно з п.22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до п.15 Порядку №1081 службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених для забезпечення громадян житлом.

Отже, службове житло надається військовослужбовцям до моменту їх виключення зі списків особового складу або зміни місця проходження служби.

Водночас, житло для постійного проживання призначене для військовослужбовців із вислугою 20 і більше років, незалежно від того, чи вони продовжують службу, чи вже виключені зі списків особового складу.

Інструкція №380 визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Розділом ІІІ Інструкції №380 передбачено порядок розподілу житлових приміщень.

Згідно з п.1 розділу ІІІ Інструкції №380 за поданням ГУКВ на підставі пропозицій ЦУІІЗ заступник Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) затверджує розподіл житла у КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом десяти робочих днів з дня його отримання. Всі жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Таким чином, вказана норма Інструкції чітко встановлює порядок визначення відсоткового співвідношення житла, яке підлягає розподілу (службового та для постійного проживання) а саме пропорційне співвідношення залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

ЦУІІЗ КСЛ ЗСУ листом від 11.11.2024 року №2459/9264 надіслано до ГУКВ пропозиції розподілу житлових приміщень в Одеському гарнізоні. В листі зазначено, що за обліковими даними станом на 01.07.2024 на квартирному обліку у Одеському гарнізоні перебуває 2718 сімей військовослужбовців, із них:

1) 1656 сімей потребує забезпечення житлом для постійного проживання, а саме: - 891 сім`я звільнених з військової служби в запас або відставку: - 765 сімей військовослужбовців, які проходять службу, мають календарну вислугу 20 років більше, а також можуть бути забезпечені службовим житлом;

2) 1062 сім`ї потребують забезпечення виключно службовим житлом.

Зазначивши вказане ЦУІІЗ в листі на адресу ГУКВ вказує, що 891 сім`я потребує забезпечення житлом для постійного проживання (33%), 1827 сімей потребують забезпечення службовим житлом (67%).

Жодного обґрунтування на якій правовій підставі 765 сімей, які перебувають в черзі на отримання постійного житла, враховані в загальну кількість сімей, які перебувають в черзі на службове житло, лист не містить. Таким переведенням кількості сімей з черги на постійне житло в чергу на службове, порушено пропорційність для визначення кількості квартир для постійного проживання та для службових квартир.

ЦУІІЗ в листі на адресу ГУКВ просило порушити клопотання перед заступником Міністра оборони стосовно визначення кількості службових квартир (67%-24 квартири) та квартир для постійного проживання (33%-14 квартир), посилаючись на п.1 розділ1 ІІ Інструкції №380, положення якого ЦУІІЗ не дотримано.

Отримавши вказані пропозиції ГУКВ у листі на адресу заступника Міністра оборони України запропонувало затвердити вказані пропозиції, незважаючи на те, що в листі ГУКВ зазначено, що на обліку перебуває всього 2718 сімей військовослужбовців, для отримання житла для постійного проживання 1656 сімей, службового житла 1062 сім`ї.

Тобто вказані інші відомості ніж в пропозиціях ЦУІІЗ.

ГУКВ правомірно вказана загальна кількість сімей, яка перебуває на обліку, та не віднесено сім`ї військовослужбовців, які знаходяться в черзі на постійне проживання та продовжують службу до осіб, які знаходять в черзі на службове житло, проте направило лист на адресу заступника Міністра оборони України, в якому запропонувало затвердити необґрунтовані пропозиції ЦУІІЗ, але при цьому в листі ГУКВ процитовані вимоги п.1 розділу ІІІ Інструкції №380 та вказано, що Інструкцією не передбачено повноважень ГУКВ щодо зміни пропозицій відносно розподілу житла, наданих ЦУІІЗ.

Суд вважає, що дійсно Інструкцією не передбачено повноважень ГУКВ щодо зміни пропозицій відносно розподілу житла, наданих ЦУІІЗ, проте враховуючи неправомірний пропорційний розподіл житла для постійного проживання та службового житла у ГУКВ були відсутні підстави пропонувати заступнику Міністра оборони затверджувати вказаний розподіл, що потягнуло прийняття неправомірного рішення заступником Міністра оборони України.

Суд не приймає до уваги доводи представника МОУ, що діючим законодавством з питань забезпечення житлом військовослужбовців не визначений порядок розподілу на «постійне» та «службове» (у відсотковому співвідношенні) із загальної кількості житлових приміщень, які надходять для забезпечення житлом військовослужбовців гарнізону. А тому визначення відсоткового співвідношення «постійного» та «службового» житла від загальної кількості отриманих квартир є дискреційними повноваженнями МОУ і при визначенні співвідношення в різних гарнізонах.

Відповідно до п.18 ч.1 ст4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Таким нормативно-правовим актом є Інструкція №380, пунктом 1 розділу ІІІ якої чітко встановлений порядок визначення відсоткового співвідношення житла, яке підлягає розподілу а саме пропорційне співвідношення залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Суд вважає, що позивач мав право на оскарження рішення заступника Міністра оброни України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1 у частині відсоткового розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_3 , оскільки це стосується безпосередньо його прав та інтересів. Позивач був 16-м в черги на отримання житла для постійного проживання.

Загальна кількість сімей, які мають право на житло для постійного проживання, становить 1656 осіб, включаючи 765 військовослужбовців, які наразі проходять службу, та які безпідставно включені у кількість сімей, які знаходяться в черзі на отримання службового приміщення. Отже, затверджений розподіл житлових приміщень був здійснений без урахування права цих осіб на постійне житло, що суперечить обліковим даним та штучно порушив визначення пропорційності службового житла та житла для постійного проживання. Такий підхід призводить до обмеження прав військовослужбовців на отримання житла для постійного проживання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення та з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог та визнання протиправним і скасування рішення заступника Міністра оброни України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1, а саме розподілу 38 квартир в будинку 40 корпус 1 по вул. Івана Франка в м. Одеса.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994).

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення з підстав необ`єктивності затвердження розподілу житлових приміщень без урахування діючих військовослужбовців у складі осіб, що претендують на житло для постійного проживання, чим порушена пропорційність визначення службового житла та житла для постійного проживання, що є достатнім для скасування оскаржуваного рішення від 25.11.2024 №6103/уд/1 суд враховуючи позицію ЄСПЛ, викладену у справах «Салов проти України» та «Серявін та інші проти України», не надає оцінку іншим доводам позивача щодо неправомірності прийнятого рішення.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн судового збору.

Суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень МОУ.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління капітальних вкладень Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Начальник гарнізону м. Одеси (провулок Штабний, 1, м. Одеса, 65012), Житлова комісія Одеського гарнізону (вул. Армійська, 18, м. Одеса, 65058), Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (вул. Канатна, 134, м. Одеса, 06539, ) про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення заступника Міністра оброни України від 25.11.2024 №6103/уд/1 про затвердження розподілу в Одеському гарнізоні 38 квартир в будинку АДРЕСА_3 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва