Справа № 381/1146/25
Суддя: Анапріюк С. П.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Поета Юрій Володимирович звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд скасувати постанову № 90 від 17.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військово-лікарської комісії. Під час спілкування з працівниками ТЦК позивач повідомив, що медичних документів з собою не має, на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває. Стверджує, що він не відмовлявся від проходження ВЛК та просив надати йому можливість пройти ВЛК в порядку, визначному п. 2.6.8 наказу № 402, звернувся з проханням зробити це за місцем проживання та реєстрації у м. Києві.

Однак, незважаючи на це, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_3 постановою від 17.02.2025 притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і застосував до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 гривень. Підставою для притягнення до відповідальності зазначено ту обставину, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії, згідно з рішення ВЛК в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає вказану постанову протиправною та необґрунтованою, оскільки від проходження ВЛК не відмовлявся, а просив видати йому направлення для проходження комісії за місцем обліку.

Крім того, зазначає, що, на його думку, вказана постанова прийнята відповідачем з порушенням встановленої законодавством процедури, оскільки позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 без надання направлення на проходження ВЛК, без постановлення позивача на облік чи вручення повістки.

Позивач звертає увагу, що затримання для перевірки документів не передбачає направлення на проходження ВЛК, про що зазначено в Постанові № 560 від 16.05.2024.

Позивач зазначає, що, на його думку, вказана постанови прийнята відповідачем з порушенням встановленої законодавством процедури, оскільки він не перебуває на обліку у відповідача, а тому останній не мав права направляти його на ВЛК. Крім цього, ІНФОРМАЦІЯ_2 перевищено свої повноваження щодо вимоги та примусу проходження ВЛК, а також затримання позивача в приміщенні ТЦК понад три години. Вважає відсутніми повноваження на примусове направлення позивача у ІНФОРМАЦІЯ_4 без постановлення на облік, без вручення повістки на направлення для проходження ВЛК, згідно положень Наказу № 560 від 18.05.2024. Повістку на проходження ВЛК на вимогу позивача йому не було вручено.

За цих обставин вважає постанову відповідача від 17.02.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, протиправною та такою, що підлягає скасуванню судом із закриттям провадження у справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17 березня 2025 року.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з довідкою про доставку електроного листа 06.03.2025 відповідачу доставлено до його електронного кабінету ухвалу суду про відкриття провадження в цей же день.

Відповідно до інформації з веб-порталу судової влади України ухвала суду від 05.03.2025 про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду оприлюднена судом 06.03.2025.

Текст судової повістки, відповідно до довідки про доставку електронного листа, надіслано відповідачу 06.03.2025 до його електронного кабінету.

Відповідач не скористався правом подати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім цього, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2025 у відповідача витребувано належним чином засвідчену копію постанови про накладення адміністративного стягнення № 90 від 17.02.2025 стосовно ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких була прийнята вказана постанова.

Витребувані докази зобов?язано подати до суду в строк до 13.03.2025.

Згідно з довідкою про доставку електроного листа, 06.03.2025 відповідачу доставлено до його електронного кабінету ухвалу суду про витребування доказів.

Відповідно до витягу з розносної книги Фастівського міськрайонного суду Київської області, копію ухвали суду від 05.03.2025 року про витребування доказів отримано уповноваженою особою відповідача 06.03.2025 року.

Однак, станом на день розгляду справи судом (17.03.2025 року) вимоги вказаної ухвали суду відповідач не виконанав та витребувані докази до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, зокрема, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Позивач у судове засідання не з?явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача Поета Ю.В. у судових засіданнях 17.03.2025 та 31.03.2025 року підтримав вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені, та просив задовлльнити його вимоги повністю. Пояснив суду, що вважає оскаржувану постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на відсутність підстав для притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності. Звернув увагу, що позивач не перебуває на обліку у Фастівському районі, а тому відповідач не мав права здійснювати його направлення на ВЛК. Крім цього, наголосив, що його довіритель не відмовлявся від проходження ВЛК, а висловив бажання пройти його за місцем перебування на обліку у Солом`янському районі м. Києва, зазначав представникам ТЦК про відсутність при собі медичних документів.

Представник позивача у судових засіданнях клопотав про відкладення розгляду справи з метою звернення до відповідача з адвокатським запитом до відповідача для витребування копій матеріалів, на підставі яких прийнята оспорювана постанова, та надання їх суду для підтвердження доводів позовної заяви.

07.04.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Поета Ю.В. подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та ого представника. До клопотання надав витребувані ним у відповідача копію акта про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 12.02.2025 та копію повістки №1202/01.

Також в цій заяві представник позивача звертає увагу суду на те, що текст повістки містить суперечливі відомості стосовно підстави виклику його довірителя, що акт підписаний лише працівниками ТЦК, цей акт містить інформацію про виклик позивача на інший час, ніж вказано у наданій відповідачем копії повістки.

Просить суд врахувати, що ці документи не містять доказів відмови позивача від проходження ВЛК. Зазначає, що ці документи, у тому числі і повістка, складені відповідачем вже після доставки позивача до ТЦК, а не за процедурою, яка передбачена чинним законодавством.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення тексту повістки до його електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа; а також підпис уповноваженої особи відповідача на розписці про вручення повістки. Також про належне повідомлення відповідача свідчать відомості з веб-порталу судової влади України щодо оприлюднення ухвали суду про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Особливості повідомлення учасників справи у цій категорії справ визначено статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно із ч. 3 вказаної статті, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вказане, а також те, що особиста участь учасників справи та їх представників у судовому засіданні не є обов`язковою, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

При цьому суд враховує подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, однак вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки витребувані судом у відповідача докази останнім до суду не надано, що унеможливлює їх надання позивачу для ознайомлення.

Крім цього, суд бере до уваги, що з огляду на приписи ч. 3 ст. 268 КАС України не є перешкодою для розгляду справи судом. Ця справа віднесена до категорії справ незначної складності, призначена до розгляду у порядку спрощеного провадження та може бути розглянута за наявними у справі матеріалами, також ця справа віднесена до категорії термінових адміністративних справ.

Водночас, суд враховує, що подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи не містять інформації/повідомлення про наявність додаткових доказів чи необхідність повідомлення позивачем суду про такі обставини, які б вплинули на з`ясування фактичних обставин справи та результат її вирішення.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини, на які учасники прави посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив таке.

За твердженням позивача стосовно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідач на вимогу суду не надав матеріали, на підставі яких прийнято оскаржувано постанову у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, та не довів зворотнього на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до відомостей з реєстру територіальної громади № 2024/014392360, ОСОБА_1 з 12.02.1993 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.06.2003 року № 1/636, ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним, зарахований у запас 29.11.1999 року за 71-в, згідно з Наказом МОУ № 2-94р.

17.02.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_4 прийняв постанову №90, за змістом якої 17.02.2025 о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, згідно рішення військово-лікарської комісії у ІНФОРМАЦІЯ_3 , своїми діями порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. 24, 27, 37, 38, 210-1, 213, 235, 283, 284, 285 КУпАП.

Дане правопорушення вчинене в особливий період, відповідальність передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Інформація про притягнення до адміністративного стягнення протягом року відсутня. Обставини, що пом?якшують або обтяжують відповідальність, відсутні. Матеріальна шкода внаслідок скоєного адміністративного правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 не заподіяна. Потерпілих немає.

Зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП до правопорушника доведено. Права роз?яснено.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, цією постановою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн.

Копію постанови представник позивача отримав 17.02.2025 року.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Законом України «Про військовий обов?язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно із ч. 10 ст. 1 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Частиною 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет його відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2019 у справі №285/1535/15, який на пппідставі ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 284 КУпАП регламентовано, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд бере до уваги, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

З огляду на це притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Враховуючи те, що починаючи з 24.02.2022 та станом на день розгляду справи судом триває введений та продовжений відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні та, згідно з Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, триває оголошене проведення загальної мобілізації, тому суд констатує, що на час виникнення спірних правовідносин діяв особливий період.

Насамперед суд бере до уваги доводи позивача про те, що стосовно нього посадові особи відповідача складали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вказавши про відмову від проходження медичного огляду, однак позивач проживає та зареєстрований в м. Києві та не перебуває на обліку у Фастівському ТЦК.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять та відповідачем ця обставина не спростована.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Однак, в оспорюваній постанові відповідача наявне лише посилання на норму права, зокрема на ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які, за твердженням відповідача, порушив позивач, із зазначенням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У контексті зазначеного суд акцентує увагу на тому, що ст. 22 Закону №3543-XII, ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містять декілька окремих абзаців, які передбачають конкретні обов`язки громадян у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Однак, у тексті постанови не зазначено який саме обов`язок чи обов`язки, встановлені цими нормами права, не виконано позивачем. Натомість після зазначення цих статей Законів міститься констатування факту, а саме: «відмовився від проходження медичного огляду, згідно рішення ВЛК в ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Вказане свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення про адміністративне правопорушення в тексті оскаржуваної постанови. Однак, таке формулювання є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Разом з тим, суд враховує, що ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян з?являтись за викликом до ТЦК, надавати в установленому порядку під час мобілізації майно, власниками якого вони є, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Однак, суд відзначає, що докази на підтвердження відомостей про вручення позивачу повістки про його виклик для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення ОСОБА_1 направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, відповідач суду не надав.

Більш того, належних та достовірних у розумінні ст. 73-74 КАС України доказів вручення позивачу такого направлення під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено абз. 2-3 пункту 74 Порядку №560, відповідач також не надав.

З огляду на це суд наголошує, що оскаржувана постанова не може бути єдиним та достатнім доказом вчинення правопорушення. Водночас відповідач не надав суду доказів, з яких навіть сторонній спостерігач, має змогу встановити, що позивач за наявності відповідних правових підстав публічно та (або) вголос відмовився від проходження ВЛК і такі дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у цьому випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що позивач як військовозобов`язаний відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, докази вручення йому направлення під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що ухвалою від 05.03.2025 року у відповідача витребувано копії всіх матеріалів, на підставі яких спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто у тому числі й копії документів, які могли б підтвердити обставини та факти, викладені у цій постанові.

Однак, у встановлений судом строк відповідач не надав до суду жодного документа, який стосується суті пред`явлених позовних вимог та притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Натомість з доказів, що містяться у матеріалах справи, неможливо встановити та дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею.

Суд враховує відомості, що містяться у наданих представником позивача копії акта про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 12.02.2025 та копію повістки №1202/01.

Суд бере до уваги те, що текст повістки містить суперечливі відомості стосовно підстави виклику позивач до ТЦК, оскільки верхня частина повістки містить інформацію про виклик позивача для проходження медичного огляду, а в нижній частині зазначено про його виклик для уточнення облікових даних на 12.02.2025 о 10.00 годині.

Акт про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 12.02.2025 та копію повістки №1202/01 підписаний лише працівниками ТЦК, цей акт містить інформацію про виклик позивача на інший час, ніж вказано у наданій відповідачем копії повістки, а саме: на 12.02.2025 о 9.00 годині.

Докази наявності/існування такої картки обстеження та медичного огляду, складеної на ім`я позивача, у матеріалах справи відсутні, учасниками справи суду не надані.

Водночас, у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складом та подією правопорушення зазначено про відмову від проходження медичного огляду, а не відмову від отримання картки обстеження та медичного огляду чи повістки про виклик для такого огляду.

Отже, належні докази, на підставі яких суд має можливість дійти висновку про вчинення позивачем правопорушення, за яке відповідач спірною постановою притягнув його до адміністративної відповідальності, відповідач суду не надав.

При цьому, суд бере до уваги пояснення представника позивача про те, що надані відповідачем на адвокатський запит документи, як і оскаржувана постанова, не містять доказів відмови позивача від проходження ВЛК.

Також суд враховує пояснення стосовно того, що ці документи, у тому числі і повістка, складені відповідачем вже після доставки позивача до ТЦК, а не за процедурою, яка передбачена чинним законодавством.

Відповідач вказані доводи у встановленому процесуальним законодавством порядку не спростував.

З матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону зазначеного вище правопорушення, оскільки в них відсутні будь-які докази вчинення такого порушення.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова не можуть бути єдиними та достатніми доказами вчинення позивачем правопорушення.

Відповідач не довів належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що відповідач довів до відома позивача з дотриманням встановленої чинним законодавством процедури для цього інформацію про необхідність прибути за вказаною повісткою на 12.02.2024 року о 10 год. 00 хв. для проходження медичного огляду.

Також відповідач не спростував факт перебування позивача у вказаний день та час в приміщенні ТЦК, а також факт його перебування на обліку в м. Києві.

Наявні в матеріалах справи докази, складені відповідачем, не є належними, достатніми і допустимими доказами на підтвердження вказаної обставини.

Так, згідно з актом про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 12.02.2025, на який посилався відповідач у тексті протоколу про адміністративне правопорушення, зазначено про вручення цих документів позивачу. Також зазначено про відмову позивача засвідчити своїм підписом корінець повістки про її вручення.

Водночас, цей акт не містить інформації про відпову позивача від проходження медичного огляду.

Крім цього, суд враховує, що вказаний акт підписаний лише працівниками відповідача, а не сторонніми особами, яких би можна було б вважати незацікавленими особами і вважати свідками, у розумінні процесуального законодавства.

При цьому, відповідач не надав суду фото/відео матеріалів фіксації, тобто, доказів, з яких навіть сторонній спостерігач має змогу встановити, що позивач публічно та вголос відмовився від отримання повістки, дії якого, можливо було б кваліфікувати за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови, не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення.

За цих обставин суд висновує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про зворотнє.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на це суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не виконано відповідачем.

За таких обставин суд висновує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідачем не доведена.

Суд наголошує, що зазначені обставини безпідставно не були враховані уповноваженими посадовими особами відповідача, хоча повинні були з огляду на таке.

Згідно з абз. 2-3 п. 3.5 р. 3 Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Вказане дозволяє суду стверджувати, що надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, навіть якщо з такої документації не вбачається наявність підстав для виключення особи з військового обліку, є обов`язком самого військовозобов`язаного який направляється на ВЛК. Більш того, такий обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обґрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити про порушення відповідачем приписів абзацу 2 ст. 33 КУпАП під час накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлено пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України та становить 17,00 гривень.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що до позивача застосовне стягнення у максимальному розмірі 25500,00 грн (17,00х1500), однак при цьому не враховано та не обґрунтовано його відповідність характеру вчиненого правопорушення, не враховано особу порушника, ступінь його вини та інші обставини, що також свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.

З огляду на це суд висновує, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 полковник ОСОБА_2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не забезпечив дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо індивідуалізації відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, колегія суддів також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною та її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Отже, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 у справі № 759/20534/24, від 29.01.2025 у справі 756/9168/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, ці судові витрати в розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 3, 9, 19, 20, 72-77, 139, 241-247, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 90 від 17.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605 (шістсот п?ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 07.04.2025 року.

Головуюча суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_3 .