Справа № 160/23513/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23513/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 р. (суддя Сластьон А.О) в адміністративній справі №160/23513/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за періоди часу: січень - грудень 2021 р., січень-грудень 2022 р., січень-грудень 2023 р. та січень-липень 2024 р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 р. у розмірі 2102,00 грн.;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди за період часу січень - грудень 2021 р., січень-грудень 2022 р., січень-грудень 2023 р. та січень-червень 2024 р. на підставі частин 2, 3,4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2021 р. складає 2270,00 грн., на 01 січня 2022 р. - 2481,00 грн., на 01 січня 2023 р. - 2684,00 грн. та на 01 січня 2024 р. - 3028,00 грн., із урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2; надбавки за вислугу років у розмірі 60% від посадового окладу, надбавки за доступ до державної таємниці у розмірі 10 % від посадового окладу, матеріальної допомоги, відпускних, із утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди за липень 2024 р. на підставі частин 2, 3, 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 р. складає 3028,00 грн., із урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2; надбавки за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу, надбавки за доступ до державної таємниці у розмірі 10 % від посадового окладу, матеріальної допомоги, відпускних, із утриманням з цих сум передбачених закон податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області для проведення виплати їй недоплаченої суддівської винагороди за період з січня 2021 р. по липень 2024 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024р. визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Державною судовою адміністрацією України подано апеляційну скаргу, в якій вона, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано про порушення позивачкою строку звернення до суду, оскільки суддівська винагорода є щомісячним періодичним платежем. Державній судовій адміністрації України виділялися з Державного бюджету асигнування на виплату суддівської винагороди із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн. Скаржник також звертає увагу, що головуючий суддя суду першої інстанції у дані справі є позивачем в іншій справі із аналогічним предметом спору, отже прямо чи опосередковано заінтересована в результаті розгляду даної справи, тому підлягала самовідводу.

Письмові відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що указом Президента України «Про призначення суддів» від 21 квітня 2003 р. №346/2003 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області від 15 травня 2003 р. №102 ОСОБА_1 зараховано на посаду судді до штату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 р. №300-VІ ОСОБА_1 обрано суддею безстроково. Наказом Голови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська №06/1-К від 21 січня 2014 р. ОСОБА_1 встановлена надбавка за працю в умовах режимних обмежень відомостей та їх носіїв, що мають ступінь таємності «цілком таємно» у розмірі 10% від посадового окладу. Наказом Голови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська №07-К від 05 січня 2021 р. ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу, починаючи з 01 січня 2021 р. як такій, що має стаж 26 років 05 місяців 27 днів. Наказом в.о. Голови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська №05-К від 04 січня 2022 р. ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу, починаючи з 01 січня 2022 р. як такій, що має стаж 27 років 05 місяців 28 днів. Наказом в.о. Голови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська №02-К від 02 січня 2023 р. ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу, починаючи з 01 січня 2023 р. як такій, що має стаж 28 років 05 місяців 29 днів. Наказом Голови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська №01-К від 02 січня 2024 р. ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу, починаючи з 01 січня 2024 р. як такій, що має стаж 29 років 06 місяців 00 днів, а з 01 липня 2024 р. встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 70 % посадового окладу як такій, що має стаж 30 років 00 місяців 01 день. За даними довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-1236 від 16 вересня 2024 р. ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 р. по 31 грудня 2021 р., з 01 січня 2022 р. по 31 грудня 2022 р., з 01 січня 2023 р. по 31 грудня 2023 р., з 01 січня 2024 р. по 31 липня 2024 р. суддівська винагорода, а також допомога на оздоровлення виплачувалася із розміру прожиткового мінімуму на рівні 2102,00 грн. Згідно Планів асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2021, 2022, 2023 та 2024 р. нарахування на оплату праці здійснювалися виходячи з прожиткового мінімуму в розмірі 2102,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 р. Приписи Законів України "Про Державний бюджет України" на 2021 - 2024 р. застосуванню при нарахуванні суддівської винагороди не підлягають.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів скаржника про порушення позивачкою строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 р. у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Частина 2 статті 233 КЗпП України в редакції до липня 2022 р. передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.

Станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду (29 серпня 2024 р.) редакція статті 233 КЗпП України більше не передбачала звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Водночас, частина перша даної статті визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 р. відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин.

Відтак, починаючи з 01 липня 2023 р., строк звернення до суду складає три місяці з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

ОСОБА_1 звернулась до суду 29 серпня 2024 р., заявивши позовні вимоги за період з 2021 року по липень 2024 року. Період до 01 липня 2023 року строком не обмежується, натомість період з 01 липня 2023 р. по липень 2024 р. - обмежується трьома місяцями.

Разом з цим, за приписами частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В апеляційній скарзі Державна судова адміністрація України посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 р. у справі №9901/405/19, який був сформульований за обставин, які виникли у 2019 році.

Колегія суддів звертає увагу, що після введення в України воєнного стану у судовій практиці змінився підхід до застосування строків звернення до суду. У зв`язку із військовою агресією виникли обставини, які суттєво вплинули на звичайний ритм життя, роботи, відпочинку населення, а також на можливість реалізації своїх конституційних прав, у тому числі, права на звернення до суду.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 р. у справі №990/115/22, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Колегія суддів, у свою чергу, зазначає, що Європейський суд з прав людини, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ від 27 червня 2000 року у справі «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03), рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

У поданій на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 06 вересня 2024 р. заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 вказала на те, що в червні - липні 2023 року Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська визначили підсудність Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Вугледарського міського суду Донецької області, Волноваського районного суду Донецької області. Також, згідно з Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено Красноармійському міськрайонному суду Донецької області підсудність Будьоннівського районного суду міста Донецька, Кіровського районного суду міста Донецька. Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22 зазначив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст.55,124,129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивачка також просила враховувати специфіку її роботи, в якій першочерговим є забезпечення здійснення правосуддя з метою захисту прав і свобод громадян, а вже у час, що залишається (в разі, якщо він залишається), подавати позови з метою вирішення власних питань.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачкою причини суд першої інстанції обґрунтовано визнав поважними. Крім того, суди в України працюють в умовах воєнного стану, попри щоденні, багаточасові повітряні тривоги, повітряні атаки, знеструмлення службових приміщень, а навантаження, які зазнають судді в десятки разів перевищує нормативи, розраховані Радою суддів України. Оскільки предметом пред`явленого позивачкою позову є захист права на оплату праці, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині безпідставного поновлення строку звернення до суду.

Щодо доводів скаржника суті спору слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2,3 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2)перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Законів України "Про Державний бюджет України" встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб з 01 січня 2021 р. - 2270,00 грн., з 01 січня 2022 р. - 2481,00 грн., з 01 січня 2023 р. - 2684,00 грн..; прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

Закони України "Про Державний бюджет України" фактично містять змінену складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, передбачених частиною 2 статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону № 1402-VIII.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону».

Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в постановах від 17 жовтня 2023 р. у справі № 280/117/22, від 20 листопада 2023 р. у справі №120/709/22-а.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка має право на отримання суддівської винагороди в період з січня 2021 р. по 31.07.2024, розрахованої із розміру посадового окладу, обчисленого із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом з 01 січня 2021 р. - 2270,00 грн., з 01 січня 2022 р. - 2481,00 грн., з 01 січня 2023 р. - 2684,00 грн., з 01 січня 2024 р. -3028 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що головуючий суддя по першій інстанції у даній справі мав заявити самовідвід, слід вказати, що скаржником не доведено, що участь судді в якості позивача в іншій справі із аналогічним предметом спору, є свідченням прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті розгляду даної справи. Крім того, перебування особи в статусі судді не обмежує її в можливості реалізації своїх конституційних прав, у тому числі, звернення до суду за захистом. Право на справедливий суд закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод і за жодних умов не підлягає обмеженню.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 р. в адміністративній справі №160/23513/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 квітня 2025 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий