Справа № 160/30041/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не вжиття заходів по отриманню інформації та відповідних документальних підтверджень перебування громадянина України ОСОБА_1 на медичних оглядах (військово-лікарських експертизах) військово-лікарських комісій в/ч НОМЕР_2 та військово-лікарської НВМКЦ «ГВКГ», в умовах стаціонарів закладів охорони здоров`я (лікарняних закладів);
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставної нерегулярної (не щомісяця) та не в повному обсязі (розмірі) виплати щомісячних основних видів грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 р. по 12 грудня 2024 р. громадянину України ОСОБА_1 шляхом видання відповідних наказів.
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування письмових звернень рапортами громадянина України ОСОБА_1 шляхом відмови у поновленні виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення громадянину України ОСОБА_1 та не видання відповідних наказів про поновлення виплат;
визнати протиправним наказ Військової частини НОМЕР_1 №951 від 04.12.2024 р. в частині позбавлення премії за листопад 2024 року громадянина України ОСОБА_1 , та скасувати його в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячних основних видів грошового забезпечення за квітень 2024 р., травень 2024 р., серпень 2024 р., жовтень 2024 р., листопад 2024 р. загальною сумою 119755 (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 17 коп. або стягнути на користь громадянина ОСОБА_1 .
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні);
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік) громадянину України ОСОБА_1 за відповідним рапортом від 14.05.2024 р. шляхом відмови і не видання відповідного наказу, а також недоплаченої різниці допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 р.;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану громадянину України ОСОБА_1 згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2483 від 10.12.2024 р. шляхом не включення ОСОБА_1 до відповідних наказів командира (начальника), та зобов`язати командира (начальника) Військової частини НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану за періоди з 15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду під час воєнного стану за періоди з 15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р. у сумі 381720 (триста вісімдесят одна тисяча сімсот двадцять) гривень 00 коп. або стягнути на користь ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину надати ОСОБА_1 довідку про недоотримане майно та його вартість за формою встановленою додатком до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за недоотримане речове майно на підставі відповідної довідки за формою встановленою додатком до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо затримки виплати всіх сум, які належать ОСОБА_1 та повинні були виплачені в день звільнення 12 грудня 2024 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх належних сум загальною сумою 470809,08 (чотириста сімдесят тисяч вісімсот дев`ять) гривні 52 коп. або стягнути її на користь ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати штрафні санкції (пеня, неустойка тощо) за прострочення виплат та не виплату щомісячних основних видів грошового забезпечення громадянину України ОСОБА_1 та зобов`язати виплатити їх громадянину України ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що військовою частиною протиправно не були розглянуті рапорти позивача та не здійснено повного розрахунку належних сум при звільненні позивача.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
21.03.2025 на виконання ухвали суду від Військової частини НОМЕР_1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву і витребувані документи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 провадження у справі поновлено.
Військова частина просить поновити пропущений строк на подання відзиву, посилаючись на те, що станом на дату подання відзиву Військова частина НОМЕР_1 (у тому числі Військові частини, що входять до її складу НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ) бере участь у якості відповідача одночасно у понад 400 справах лише адміністративної юрисдикції, декількох справах цивільної юрисдикції та є учасником низки кримінальних проваджень. При цьому, військова частина має тільки одного уповноваженого представника, який відповідно до своїх посадових обов`язків здійснює представництво у судах.
Водночас в Україні триває війна, а залучення Військової частини НОМЕР_1 до бойових дій зумовлює виконання офіцерами юридичної служби насамперед функції юридичних радників відповідних командирів, згідно із вимогами наказу Міністерства оборони України від 23.03.2017 №164 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України».
Частиною 1 ст. 120 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 4 ст. 120 КАС України).
З урахуванням наведеного, суд визнає наведені відповідачем причини пропуску подання відзиву на позовну заяву поважними і поновлює пропущений строк на подання відзиву.
У відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_1 вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, зважаючи на наступне.
Відповідно до абзацу 3 пункту 9 розділу I. «Загальні положення» Порядку: «Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства».
Позивач безперервно (без повернення до місця служби) перебував на лікуванні з 08 грудня 2023 року до 11 листопада 2024 року, тобто понад чотири місяці. Жодних рішень військово-лікарських комісій та (або) висновків лікарняних закладів про необхідність продовження лікування позивачеві понад чотири місяці до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
Виплату грошового забезпечення позивачу було припинено в квітні 2024 року на виконання імперативної вимоги закону, внаслідок його перебування на стаціонарному лікуванні понад чотири місяці поспіль без відповідного рішення військово-лікарської комісії (абзац 3 пункту 9 розділу I. «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Позивачу було виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік у повному обсязі згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 жовтня 2024 року №291, що достеменно підтверджується довідкою фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2025 року про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткової винагороди згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, ОСОБА_1 за період 01 січня 2024 року по 12 грудня 2024 року.
Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік позивачу було виплачено у жовтні 2024 року у розмірі 22 297 гривень 80 копійок.
На 2024 рік питання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань було врегульовано Окремим дорученням Міністра оборони України № 183/уд від 16 січня 2024 року.
Позивачу було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у повному обсязі згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 грудня 2024 року №357, що достеменно підтверджується довідкою фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2025 року про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткової винагороди згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, ОСОБА_1 за період 01 січня 2024 року по 12 грудня 2024 року.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу поновлення йому виплати грошового забезпечення (до його повернення з лікувального закладу до місця служби). Всі звернення відповідача було розглянуто протягом встановленого законом строку та позивачу було надано ґрунтовні відповіді, що достеменно та беззаперечно підтверджується копіями відповідей, що додаються до цього відзиву.
У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідача і підтримує позовні вимоги.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_7 від 14.06.2012 призваний за мобілізацією на особливий період з 25.02.2022.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №205 від 13.07.2023 р. позивач з 14 липня 2023 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 54 запасної роти.
28.11.2023 старшому солдату ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_1 видано відпускний квиток №3345/кп у щорічну відпустку терміном на 10 діб та додатково дві доби на дорогу до місця проведення відпустки та в зворотньому напрямку.
В період з 08.12.2023 по 01.01.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради. Діагноз: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
З 02.01.2024 по 24.01.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради. Діагноз: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
З 01.03.2024 по 18.03.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР м. Дніпро. Діагноз: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
З 20.03.2024 по 31.07.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Військової частини НОМЕР_2 з діагнзом: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
30.07.2024 позивач був направлений на Військово-лікарську комісію Військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 . Згідно довідки Військово-лікарської комісії від 30.07.2021 №1830 проведено медичний огляд. Встановлено на підставі статті-графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ».
01.08.2024 Медичним пунктом Військової частини НОМЕР_8 видано старшому солдату ОСОБА_1 направлення на консультацію до лікаря-невролога до Військової частини НОМЕР_2 .
З 13.08.2024 по 11.11.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному центрі «ГВКГ» м.Київ.
29.11.2024 позивач був направлений на консультацію до КП «Лікарня Св. Пантелеймона» Ківерцівської МР. Діагноз: нагносні куприкові ходи. Парапроктит?
Вказані факти підтверджені відповідними медичними довідками та медичною характеристикою начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 на старшого солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 №924 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування щодо самовільного залишення Військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 » проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до самовільного залишення Військової частини солдатом резерву 54 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1
15.11.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджено Акт службового розслідування, яким старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що був відсутній на військовій службі без поважних причин з 13.11.2024 до 15.11.2024 (2 доби).
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2024 №951 «Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 та 54 запасної роти за їх особистий внесок у загальні результати служби у листопаді 2024 року, виплати надбавки за особливості проходження військової служби за листопад 2024 року», наказано за самовільне залишення військової частини не встановлювати премію солдату резерву, старшому солдату ОСОБА_1 .
Вказаний наказ оскаржується позивачем в частині позбавлення його премії.
Позивач зазначає, що з квітня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 перестала постійно виплачувати йому грошове забезпечення. Виплати грошового забезпечення здійснювались в подальшому не регулярно і у не в повному обсязі.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №357 від 12.12.2024 старшого солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 2 взводу 54 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 грудня 2024 року №138-РС у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, , пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказано вважати таким, що 12 грудня 2024 року справи та посаду здав.
При звільненні позивача відповідачем не здійснено виплату всіх належних сум грошового забезпечення.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Позивач звернувся з вимогами визнати протиправним і скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024 в частині позбавлення ОСОБА_1 премії за листопад 2024.
Згідно з пункту 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
На підставі ст. 1 Закону України від 24.03.1999 №551 «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» ( Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно ст. 2 Статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 3 Статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо.
Відповідно до ст. 4 Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Так, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Статуту).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України ( Порядок).
Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі по тексту - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Згідно положень Розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Воно проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; тощо.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За ст. 48 Дисциплінарного статут на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст. 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Відповідно до ст. 106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
Згідно абз. 6 п. 4 розділу XVI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» командир військової частини здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято в установленому законодавством порядку у цьому самому місяці) або за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.
Судом з Акту службового розслідування встановлено, що листом від 12.11.2024 №1663/6267 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив старшого солдата ОСОБА_1 про необхідність прибути до військової частини (місця служби) до 18 год. 00 хв. 13.11.2024.
Позивач дізнався про наказ ввечері 12.11.2024 і 13.11.2024 придбав посадочний документ на найближчий потяг до АДРЕСА_2 на 14.11.2024 о 17:10.
Посадочним документом 000B4783-9FF1-C729-0001 підтверджується, що відправлення з м. Дніпро 14.11.2024 17:10. Прибуття до м. Луцьк 15.11.2024 9:30.
Відповідно до пояснень лейтенанта ОСОБА_2 позивач прибув до Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 близько 12:00 год.
Фактичний час прибуття становить менше 1-ї доби, що відповідає вимогам абз. 1 п. 1 додатку 2 до «Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних сил України» затвердженого Законом України №550- XIV від 24 березня 1999 .
Суд вважає, що наведені докази підтверджують протиправність наказу відповідача №951 від 04.12.2024 в частині позбавлення позивача премії за листопад 2024.
Статтею 9 Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII) гарантовано військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п. 2 вказаної статті до складу грошового забезпечення входять:
-посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
-одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності(п. 3, п. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок № 260).
Порядок № 260 визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Дія цього Порядку № 260 (крім розділів II, V-IХ, ХІI-ХХV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 2 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
За п. 8 розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Пунктом 9 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.
Позивачем через Регіональне управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_9 ), якому безпосередньо підпорядковується Військова частина НОМЕР_1 було подано 14.05.2024 рапорт з проханням відновити припинену виплату грошового забезпечення.
01.08.2024 позивач направив через Регіональне управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_9 ) рапорт про закінчення проходження стаціонарного медичного огляду ВЛК в/ч НОМЕР_2 з наданням копії виписки та постанови ВЛК.
Позивач звернувся 09.08.2024 з рапортом до командиру 54 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 про поновлення виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення та надання довідок в/ч НОМЕР_1 за весь час перебування в неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_2 на стаціонарному обстеженні ВЛК Військової частини НОМЕР_2 . Рапорт був надісланий в месенджер «WhatsApp» безпосередньо командиру 54 запасної роти .
Крім того, - 09 .08.2024 позивач з аналогічним рапортом звернувся до Військової частини НОМЕР_1 через Регіональне управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_9 ) та через ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_10 ), якому також підпорядковується відповідач.
18.09.2024 через Регіональне управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_9 ) і через ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_10 ) позивачем був направлений рапорт до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення та надання довідки НВМКЦ «ГВКГ» №1984 від 17.09.2024 р. про перебування в стаціонарі неврологічного відділення НВМКЦ «ГВКГ» з 13.08.2024 р. по час звернення з рапортом.
18.10.2024 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про поновлення виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення та надання довідки НВМКЦ «ГВКГ» №2431 від 18.10.2024 р. про перебування в стаціонарі неврологічного відділення НВМКЦ «ГВКГ» з 13.08.2024 р. по час звернення з рапортом. Рапорт був надісланий через Регіональне управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_9 ) та через ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_10 ).
З матеріалів справи убачається ,що рапорти направлялись позивачем до відповідача через Військові частини НОМЕР_9 і НОМЕР_10 , оскільки можливість прямого звернення до відповідача електронною поштою відсутня. Позивач був позбавлений можливості направлення рапортів «Укрпоштою» у зв`язку з перебуванням на обстеженнях в умовах стаціонарів лікувальних закладів.
Позивач неодноразово звертався з рапортами з доповідями про перебіг медичних обстежень ВЛК в/ч НОМЕР_2 та ВЛК НВМКЦ «ГВКГ», та надавав копії відповідних документів на підтвердження дійсного перебування в умовах стаціонарів військових госпіталів. Отже, відповідач був обізнаний про перебування позивача на стаціонарних обстеженнях ВЛК в/ч НОМЕР_2 та ВЛК НВМКЦ «ГВКГ».
За приписами п. 1 розділу ІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони №531 від 06 серпня 2024 1. Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. (Порядок №531).
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції (п. 2 розділу ІІІ Порядку №531).
Матеріали справи підтверджують, що позивач звертався до командирів Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч НОМЕР_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_10 ), яким підпорядковується відповідач, а також до Генерального штабу ЗСУ та Міністерства оборони України з запитами інформації щодо надання інформації про власні ID-номера командирів в/ч НОМЕР_1 та ID-номер СЕДО підрозділу в/ч НОМЕР_1 , проте інформація не була надана.
Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV Порядку №531 Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Відповідно до пунктів 1, 3,4 розділу ІV Порядку №531 рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.
Створення рапорту в СЕДО здійснюється згідно з вимогами інструкції користувача.
Кожен користувач Державного вебпорталу має свій унікальний код - ID-номер. Кожен командир зобов`язаний довести до підлеглого особового складу свій власний ID-номер та ID-номер СЕДО підрозділу.
Безпосередній командир (начальник) надає відповідь на електронний рапорт військовослужбовця шляхом погодження або непогодження рапорту із зазначенням правового обґрунтування та пропозицій і накладенням свого кваліфікованого електронного підпису та/або удосконаленого електронного підпису, та/або з використанням засобів Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу (п.9 розділу ІV Порядку №531).
Твердження позивача про бездіяльність військової частини щодо ігнорування письмових звернень рапортами ОСОБА_1 про поновлення виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення спростовується, наданими відповідачем копіями листів на такі звернення, а саме: №1663/5301 від 23.09.2024, №1663/5891 від 22.10.2024, №1663/5892 від 22.10.2024, №1663/5912 від 23.10.2024.
У зв`язку з наведеним, позовні вимоги позивача в частині визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування письмових звернень рапортами громадянина України ОСОБА_1 шляхом відмови у поновленні виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення громадянину України ОСОБА_1 та не видання відповідних наказів про поновлення виплат, не підлягають задоволенню.
Разом з тим відповідачем не було дотримано вимог підп. 2 п. 7 розділу ІІ Порядку №531, яким встановлено заборону «відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо.
За змістом вищенаведеної норми, витребування інформації у закладів охорони здоров`я та військово-лікарських комісій, є правом військової частини, а не обов`язком, у зв`язку з чим, суд відмовляє в частині позовних вимог визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не вжиття заходів по отриманню інформації та відповідних документальних підтверджень перебування громадянина України ОСОБА_1 на медичних оглядах (військово-лікарських експертизах) військово-лікарських комісій в/ч НОМЕР_2 та військово-лікарської НВМКЦ "ГВКГ", в умовах стаціонарів закладів охорони здоров`я (лікарняних закладів).
За даними довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2024 №1878 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії ОСОБА_1 йому не було нараховано грошове забезпечення за червень 2023 р., квітень 2024 р., серпень 2024 , вересень 2024 р., жовтень 2024 р..
Натомість з довідки ОК-7 від 05.01.2025 убачається відсутність виплати грошового забезпечення за травень 2024 р., червень 2024 р., вересень 2024 р., листопад 2024 р.
У довідці-2 №1878 від 12.12.2024 р. суми грошового забезпечення не відповідають даним довідки ОК-7 від 05.01.2025 р. та не відповідають фактично виплаченим сумам.
за травень 2024: довідка-2 №1878 від 12.12.2024 р. 719,23 грн., довідка ОК7 від 05.01.2025 р. 0,00 грн., фактично виплачено за довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.01.2025 0,00 грн.;
за листопад 2024: довідка-2 №1878 від 12.12.2024 р. 7435,89 грн., довідка ОК-7 від 05.01.2025 р. 0,00 грн., фактично виплачено за довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.01.2025 7191,48 грн.
Відповідачем надано до суду інформаційну довідку від 17.03.2025 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткову винагороду згідно постанови КМУ від 28.02.2022 №168 ОСОБА_1 , відповідно до якої у спірні місяці грошове забезпечення :
за квітень 2024- нараховано:0,00 грн. до виплати: 0,00 грн.;
за травень 2024 нараховано: 719,23 грн., до виплати: 708,44 грн.;
за серпень 2024 нараховано :0,00 грн., до виплати: 0,00 грн.;
за листопад 2024 нараховано: 7557,41 грн., до виплати: 7444,05 грн.
Належних доказів правомірності ненарахування і невиплати позивачу основних видів грошового забезпечення і виплати нарахованих сум грошового забезпечення відповідно до довідки від 17.03.2025 матеріали справи не містять.
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача як на підставу про ненарахування позивачу у спірні місяці грошового забезпечення у зв`язку з перебуванням більше 4-х місяців поспіль на лікуванні в лікарняних закладах, з огляду на наступне.
Положеннями абз. 3 п. 9 розд. І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.»
В період з 08 грудня 2023 року по 11 листопада 2024 року тривалість перебування позивача на лікуванні в лікарняних закладах складає:
на стаціонарному лікуванні в обласному центрі фізичної та медичної реабілітації КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» ДОР» з 02.01.2024 р. по 24.01.2024 - 23 календарних дні;
на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР на підставі направлення в/ч НОМЕР_8 №3179/мс 29.02.2024 р з 01.03.2024 р. по 18.03.2024 р.- 18 календарних днів.
на лікуванні наслідків транспортування в стаціонарі неврологічного відділення Університетської клініки Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на підставі та рішення в/ч НОМЕР_2 та НВМКЦ «ГВКГ» з 05.08.2024 р. по 13.08.2024 р 9 календарних днів.
Позивач проходив військово-лікарську експертизу:
з 26.01.2024 по 28.02.2024 р. на підставі висновку консиліуму невропатологів в/ч НОМЕР_2 від 24-25.01.2024 р. та направлення в/ч НОМЕР_8 №1214 від 25.01.2024 р. амбулаторно проходив медичний огляд (військово-лікарську експертизу). Направлення в/ч НОМЕР_8 №1214 від 25.01.2024 р. видано відповідно до положень п. 6.1, 6.4, 6.6 гл. 6 р. ІІ Положення №402;
з 20.03.2024 р. по 31.07.2024 р. на підставі листа (рішення) 20 Регіональної військово-лікарської комісії №1854/1941 від 07.03.2024 р. та направлення в/ч НОМЕР_8 №4095/мс від 20.03.2024 р. перебував в умовах стаціонару в неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_2 на стаціонарному обстеженні ВЛК в/ч НОМЕР_2 ;
з 13.08.2024 р. по 11.11.2024 р. на підставі Постанови 20 Регіональної військово-лікарської комісії від 22.07.2024 р. про не затвердження свідоцтва про хворобу №1776, направлення в/ч НОМЕР_1 №1281/409/у реєстраційний номер в/ч НОМЕР_1 №524 від 09.08.2024 р. та рішення 20 Регіональної військово-лікарської комісії №1854/6868 від 19.09.2024 р. перебував в умовах стаціонару неврологічного відділення НВМКЦ «ГВКГ» на стаціонарному обстеженні з подальшим переоглядом ВЛК НВМКЦ «ГВКГ».
Проходження позивачем медичних оглядів ВЛК підтверджено довідками військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 від 27.02.2024 №1987, від 20.07.2024 №1830, військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 08.11.2024 №1262п.
Щодо позовних вимог зобов`язати відповідача надати довідку про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати , суд зазначає наступне.
За вимогами ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Пунктом 3 розділу 1 Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Отже, позивач має право на отримання довідки про нараховані і виплачені йому грошові суми.
Натомість, рапорт позивача від 09.12.2024 з проханням надати довідку про нараховані та виплачені види грошового забезпечення за весь період служби у Військовій частині НОМЕР_1 , відповідачем розглянутий не був, довідка не надана.
14.05.2024 позивач звертався до відповідача із рапортами про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 і виплату допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024.
За пунктами 1, 2 розділу XXIII Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Згідно із пунктами 1, 7, 9 розділу ХХІV вищевказаного Порядку, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Щодо виплати позивачу додаткової винагороди під час воєнного стану за період з 15.07.2023 по 29.08.2023 і з 18.09.2023 по 27.11.2023, суд зазначає наступне.
На виконання Указу Президента України від 24.02.2024 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2024 №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168, пунктом 1-1 якої (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 №836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168», застосовується з 01.06.2023) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (п. 1-2 Постанови №168).
Відповідно до п. 2 розділу XXXIV цього Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями; (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 №2483 старший солдат ОСОБА_1 в період з 15.07.2023 по 29.08.2023 , з 19.09.2023 по 27.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, н.п. Мартове, м. Дружківка, Донецької області.
Підстава: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №203/кп від 15.07.2023, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №253/кп від 29.08.2023, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №274/кп від 19.09.2023, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №349/кп від 27.11.2023.
Відповідно до п. 15. розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:
самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);
усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);
відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;
добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);
навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;
відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.
Відповідачем не доведено наявність підстав для невключення позивача до відповідних наказів на виплату додаткової винагороди під час воєнного стану, а тому суд погоджується з вимогами позивача про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення позивача до відповідних наказів командира військової частини та зобов`язання командира військової частини включити позивача до відповідних наказів про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану та виплатити таку винагороду.
Щодо визначеної позивачем конкретної суми на виплату додаткової винагороди, суд виходить з наступного.
Відповідачем при проведенні розрахунку позивача нарахування додаткової винагороди за спірні періоди проведено не було.
Повноваження щодо нарахування та виплати відповідних сум військовослужбовцям віднесені саме до посадових осіб відповідача і є дискреційними повноваженнями, а відповідно, належним та ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії без вказівок на будь-які суми з урахуванням того, що ні позивачем, ні відповідачем, розрахунку конкретних сум, які не були нараховані та не були виплачені, за підписом уповноваженої на це посадової особи, суду не надано.
А відповідно, у наведеній частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.
Стосовно позовних вимог визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки про недоотримане речове майно і його вартість та невиплати компенсації за недотримане речове майно позивачу; зобов`язання видати довідку про недоотримане речове майно і його вартість та невиплати компенсацію за таке майно варто зазначити таке.
За абз. 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03. 2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (Порядок №178).
Так, пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Згідно з пунктами 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до абзаців 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Водночас Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04. 2016 (Інструкція №232), визначені завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).
Відповідно до п. 4 розділу III Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Аналіз норм ст.9-1 Закону №2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення №1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.
Так, відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №178 грошова компенсація здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу, з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Інші підстави для виплати грошової компенсації окрім звільнення з військової служби та загибелі військовослужбовця законодавством не передбачені.
При цьому застосовування в п. 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в п. 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Вказане узгоджується за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 вересня 2019 року у справі №825/1104/17, яку суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Комплексний аналіз наведених вище положень законодавства також свідчить і про те, що оскільки право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу) і таке право реалізується ним шляхом подання відповідної заяви або рапорту, то, відповідно, на командира військової частини покладено обов`язок на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оформленої речовою службою, видати відповідний наказ про виплату такої грошової компенсації.
Пунктом 4 розділу І Інструкції № 232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.
Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.
Інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.
За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1873/19-а, у постанові від 10.10.2024 у справі №420/1717/22 чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.
Відповідно до копії атестату військовослужбовця №1031 старший солдат ОСОБА_1 отримав речове майно у кількості 14 одиниць, що підтверджується його особистим підписом . Вартість майна у грошовому атестаті не зазначена.
Виходячи з наявного атестату і Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232, позивач у повній мірі не був забезпечений предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців (бойовий єдиний комплект (БЄК)) згідно норми №1; предметами бойового обмундирування та екіпірування (бойовий спеціальний комплект (БСК)) згідно норми №2; милом та предмети особистої гігієни згідно норми №57 з урахуванням Переліку предметів особистої гігієни для забезпечення військовослужбовців під час виконання бойових (навчально-бойових) завдань у польових умовах тривалістю більше двох діб згідно якого передбачено забезпечення військовослужбовців комплектом особистої гігієни типу А або типу Б; мийних засобів для прання речового майна військовослужбовців згідно норми №58; обладнанням, інструментами та матеріалами для поточного ремонту предметів обмундирування та взуття військовослужбовців згідно норми №59.
Вказаний факт відповідачем не спростовано, довідки про вартість недоотриманого майна за формою додатку до Порядку №178 не надано.
З огляду на зазначене, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про недоотримане речове майно і його вартість, непроведення розрахунку вартості недоотриманого речового майна та невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, є протиправною.
Як насідок, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача надати позивачу довідку про недоотримане майно та його вартість та нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за все неотримане речове майно, на яке він набув право під час проходження військової служби.
В частині позовних вимог про нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки по день фактичної виплати, суд зазначає таке.
Частиною 3 ст. 24 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положеннями ст.116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим, 19.07.2022 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 р. №2352-IX, яким викладено в новій редакції норму ст. 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Обчислення середнього заробітку проводиться відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (Постанова №100).
За абз. 3 п. 2 Постанови №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 11.08.2021 в справі №640/9375/20, від 18.11.2021 в справі №600/1071/20-а, від 02.12.2021 в справі №120/1873/19-а, від 02.02.2023 в справі №826/1575/17, при задоволенні позовної вимоги про стягнення/нарахування основної суми, яку не було сплачено працівникові під час звільнення, одночасно наявні підстави і для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення основної суми.
Вина відповідача у невиплаті позивачеві усіх належних сум при звільненні є доведеною у межах цієї справи.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Отже, при вирішенні питання про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід керуватись загальними нормами КЗпП України, чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

З огляду на те, що при проведенні з позивачем розрахунку при звільненні не було виплачено грошове забезпечення за попередні періоди в належному розмірі, військова частина , яка проводила остаточний розрахунок при звільненні, має виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд не приймає наведений позивачем у позовній заяві розрахунок середнього заробітку, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивач був звільнений з військової служби 12.12.2024, а тому першим днем затримки виплати грошового забезпечення позивача є 13.12.2024 , а останнім днем затримки, оскільки остаточний розрахунок всіх належних позивачу сум до розгляду справи не проведено є дата ухвалення рішення -31.03.2025.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні складає 109 днів.

Як було зазначено вище, згідно положень Порядку № 100 для розрахунку середнього заробітку приймаються два місяці, які передують місяцю в якому сталась подія затримки виплат. Але згідно довідки-2 №1878 від 12.12.2024 відповідач на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 №951 від 04.12.2024 р. безпідставно та протиправно позбавив позивача премії за листопад 2024 року. Отже, належить прийняти грошове забезпечення за інші місяці, що передують листопаду 2024 р. Крім того, у цій справі судом було встановлено, що згідно довідки-2 №1878 від 12.12.2024 р. грошове забезпечення не нараховувалось за жовтень 2024 р., вересень 2024 р., серпень 2024 р.

Враховуючи наведене, для розрахунку суд приймає грошове забезпечення за липень 2024 р. та червень 2024 .

Грошове забезпечення позивача у вказані місяці склало:

- липень 2024 року 22297,80 грн. ;

- червень 2024 року 22297,80 грн.

Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача розраховується наступним чином: (22297,80 грн. + 22297,80 грн.) / 61 (кількість відпрацьованих днів в липні і червні 2024 року) = 731,07 грн.

Середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 79686,63 грн. (731,07 грн. х 109 днів), що не перевищує фактично виплаченого у 2024 році грошового забезпечення у сумі 124172,95 грн.

При цьому, належним способом захисту в цій частині буде також не визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо затримки виплати всіх сум, які належать позивачу та повинні були виплачені в день звільнення 12 грудня 2024 року, а визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2024 по день прийняття рішення у даній справі, включно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Позивачем заявлені вимоги зобов`язати військову частину відшкодувати моральну шкоду у сумі 73333,52 грн.

Розглядаючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з питання відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 Верховним Судом зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

У випадку заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди саме позивач має зазначити та довести, в чому саме полягає моральна шкода, характер завданої шкоди, її прояви. Саме позивач має у своєму розпорядженні необхідні докази завдання такої шкоди та обґрунтування розміру шкоди.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 листопада 2019 року в справі № 818/1430/17, в постанові від 14 травня 2020 року в справі №822/231/16.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Поняття "моральна шкода" є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку, у зв`язку із чим висновок судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на встановлені ними обставини, не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 в справі №750/6330/17 щодо загальних підходів до відшкодування моральної шкоди.

Суд погоджується, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України, життєвих змін апріорі є моральні страждання.

Однак, твердження позивача про те, що моральних страждань йому завдає не виплата грошового забезпечення, слід оцінювати критично, зокрема з огляду на те, що позивачем не доведено втрати нормальних життєвих зв`язків, а також наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок порушення прав через невиконання військової частини своїх обов`язків, що, відповідно, підлягають захисту у судовому порядку.

В цьому випадку позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань діями відповідача, а медичні документи підтверджують стан здоров`я позивача, проте не підтверджують причинний зв`язок між захворюваннями позивача та діями відповідача.

Позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, не надав суду докази на підтвердження цього.

Відтак, вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити штрафні санкції за прострочення виплат і не виплату щомісячних основних видів грошового забезпечення, то такі вимоги також не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством не передбачено порядку накладення штрафних санкцій у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статями 243-246,250,262,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставної нерегулярної (не щомісяця) та не в повному обсязі (розмірі) виплати щомісячних основних видів грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 р. по 12 грудня 2024 р. громадянину України ОСОБА_1 шляхом видання відповідних наказів.

Визнати протиправним наказ Військової частини НОМЕР_1 №951 від 04.12.2024 р. в частині позбавлення премії за листопад 2024 року громадянина України ОСОБА_1 , та скасувати його в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) заборгованість з щомісячних основних видів грошового забезпечення за квітень 2024 р., травень 2024 р., серпень 2024 р., жовтень 2024 р., листопад 2024 р. загальною сумою 119755 (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 17 коп.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) довідку про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік) громадянину України ОСОБА_1 за відповідним рапортом від 14.05.2024 р. шляхом відмови і не видання відповідного наказу, а також недоплаченої різниці допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі 22297 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 80 коп. та недоплачену різницю допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 р. у сумі 334 (триста тридцять чотири) грн. 19 коп.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану громадянину України ОСОБА_1 згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2483 від 10.12.2024 р. шляхом не включення ОСОБА_1 до відповідних наказів командира (начальника), та зобов`язати командира (начальника) Військової частини НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану за періоди з 15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р..

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) додаткову винагороду під час воєнного стану за періоди з 15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про недоотримане речове майно та його вартість, не проведення розрахунку вартості недоотриманого речового майна та невиплати компенсації за недоотримане речове майно ОСОБА_1 за рапортом від 09.12.2024 р. (вхідний №1663/12727 від 10.12.2024 р.).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) довідку про недоотримане майно та його вартість за формою встановленою додатком до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) компенсацію за недоотримане речове майно на підставі відповідної довідки за формою встановленою додатком до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2024 по день прийняття рішення у даній справі, включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_11 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2024 року по 31.03.2025 року включно у сумі 79686 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 63 коп.

В решті позовних вимог -відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона