Справа № 480/5232/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2025 р. Справа № 480/5232/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просив:
2) зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 01.07.2000 до 12.09.2006 в приватному підприємстві «Валлєна» та призначити позивачу з 16 січня 2024 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуваним рішенням позивачу протиправно було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та не враховано до страхового стажу, при цьому період роботи з 01.07.2000 до 12.09.2006 в приватному підприємстві «Валлєна» з огляду на відсутність відомостей про роботу в Державному реєстрі застрахованих осіб. Зокрема, позивач вважає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування Законом України №1058-IV з 01.01.2004, є трудова книжка. Крім цього позивач із посиланнями на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 30.07.2019 по справі №373/2265/16-а, від 01.11.2018 по справі №199/1852/16-а, зазначав, що особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Ухвалою суду від 24.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірені копії заяви позивача про призначення пенсії та усіх документів доданих до заяви. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі, які на виконання вимог ухвали представником ГУ ПФУ в Харківській області не було надано, у зв`язку з чим такі докази витребовувалися повторно ухвалою суду від 12.07.2024, та на виконання вимог якої відповідач подав витребувані докази.
Також відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.61-63 зворот), а якому представник ГУ ПФУ в Харківській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів відзиву зазначав, що відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Зазначав, що на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 №401 та постанов КМУ від 04.06.1998 №794, від 08.06.1998 №832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Зазначав, що починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (п.3 Постанови №794). Посилався, що з цих підстав страховий стаж позивача згідно його трудової книжки зарахований до 30.06.2000 включно. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу, представник відповідача зазначав, що перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження управління та виходить за межі адміністративного судочинства, а також тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує за собою соціальну напругу у суспільстві та може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян, відтак, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Окрім цього у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що надати витребувані документи немає можливості, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Сумській області за місцем реєстрації.
Ухвалою суду від 26.07.2024 зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області надати суду належним чином завірені копії заяви позивача про призначення пенсії та всіх документів, доданих до такої заяви (а.с.66), на виконання вимог якої представником ГУ ПФУ в Сумські області було надано витребувані докази (а.с. 79-97).
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, 23.04.2024 звернувся до Сумського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.80). До заяви позивачем, згідно розписки-повідомлення (а.с. 85 зворот - 86) було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, довідку з ДПІ про облік, як суб`єкт підприємницької діяльності, довідку про прийняття на роботу (довідка ЦНАП), свідоцтво №25746969 про реєстрацію платника податку на додану вартість, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, довідку про зміну назви організації, документи про стаж.
Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг віку у 60 років. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, його загальний страхований стаж повинен був становити не менше 31 року.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У свою чергу, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV).
Частинами 2,4 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
За приписами статті 106 Закону № 1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.
Трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 09.09.1981 підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 28.04.1999 до 12.09.2006 працював в ПП Валлєна, а саме згідно записів трудової книжки №20,21 позивача було прийнято на роботу на посаду директора на підставі наказу №1 від 28.04.1999, а 12.09.2006 позивача було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі наказу №13 від 12.09.2006 (а.с.22-23зворот).
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи, Приватне підприємство Валлєна, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності 30408708 зареєстроване 28.04.1999 (а.с.27).
Згідно повідомлення Управління ЦНАП у м. Суми Сумської міської ради від 17.04.2024 №14.01-15/328 щодо реєстрації ПП Валлєна, 03.10.2006 державним реєстратором проведена реєстраційна дія по державній реєстрації припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом по ухвалі №12/80 від 11.09.2006 Господарського суду Сумської області (а.с.42-43).
Втім відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не було враховано до страхового стажу період роботи позивача на посаді директора за період з 01.07.2000 до 31.05.2006, у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей позивача про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб за цей період.
Суд не погоджується з цими висновками, беручи до уваги таке.
Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 №794 Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, якою доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого облік.
Статтею 40 Закону № 1058-ІV також передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно з пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою №794 (далі - Положення №794) персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).
Пунктом 2 Положення №794 визначено, що основними завданнями персоніфікованого обліку, серед іншого є: створення єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб; створення інформаційних передумов для визначення розміру виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.
Згідно пункту 3 Положення №794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.
Пунктом 5 Положення №794 передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).
Згідно пункту 6 Положення №794 уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості.
Згідно пункту 10 Положення №794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.
Отже пенсійні органи ведуть персоніфікований облік сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі даних про фізичну особу, які надають роботодавці, та у подальшому використовує їх у при обрахунку страхового стажу.
При цьому обов`язок щодо повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку як відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №4-6 від 03.06.1999 та Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України N16-6 від 19.10.2001, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин, так і чинної Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, покладено саме на роботодавців, за порушення якого вони несуть відповідальність .
Як вже зазначено вище, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000 до 31.05.2006 на підставі трудової книжки №5339401 від 09.09.1981, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу позивача за вказаний період.
Враховуючи, що саме на роботодавців покладено обов`язок щодо надання відомостей до системи персоніфікованого, відсутність відомостей щодо позивача у системі персоніфікованого обліку за спірні періоди з 01.07.2000 до 12.09.2006 зумовлена бездіяльністю роботодавця - ПП Валлєна, внаслідок чого, позивач позбавлений права на зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.
У той же час, зважаючи на те, що обов`язок щодо надання відомостей до системи персоніфікованого обліку покладений на роботодавців, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку, а, отже, ненадання відомостей до системи персоніфікованого обліку у спірні періоди не може бути підставою для їх неврахування при призначенні позивачу пенсії за віком.
Також в інших своїх постановах від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 09 жовтня 2020 року у справі № 341/460/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії позивачу за спірний період, не є підставою для позбавлення позивача права на призначення та виплати пенсії, адже позивач у будь-якому разі не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а відсутність відомостей про їх сплату не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачу періоду його роботи.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Харківській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача період його роботи в ПП Валлєна з 01.07.2000 до 31.05.2006.
При цьому слід наголосити, що у цьому спорі ГУ ПФУ в Харківській області у рішенні від 01.05.2024 визнало, що страховий стаж позивача складає 28 років 08 місяців 17 днів. Відмови від визнання таких обставин у відзиві представником ГУ ПФУ в Харківській області не вказано, відтак, суд визнає таку обставину як визнану відповідачем та такою, що не підлягає доказуванню.
Таким чином, з урахуванням стажу, визнаного відповідачем, загальний стаж позивача становить більше 31 року, чого більше ніж достатньо для призначення пенсії позивачеві, як особі, яка досягла 60 років у 2024 році.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Харківській області оскаржуваним рішенням протиправно не здійснило зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.07.2000 до 31.05.2006 у ПП Валлєна та відмовило у призначенні пенсії, таке рішення не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визнати його протиправним та скасувати та зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV з 23.04.2024, зарахувавши вказаний період роботи позивача до його страхового стажу.
Щодо доводів представника відповідача про наявність дискреційних повноважень під час призначенні пенсії суд зауважує, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Враховуючі визначені Законом №1058-ІV підстави та умови призначення пенсії за віком, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення пенсії - вік (60 роки) та страховий стаж (більше 31 роки), суд вважає, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.
Також, слід звернути увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.
Щодо дати призначення пенсії, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як встановлено судом, 60 років (вік, з якого призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-ІV) позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_3 , виповнилось 15.01.2024.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 23.04.2024 (а.с.80), тобто після спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Таким чином, суд визнає, що орган Пенсійного фонду має призначити пенсію позивачу у відповідності до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV саме з 23.04.2024, а не з 16.01.2024 як помилково вважає позивач.
Відтак, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню щодо дати призначення пенсії.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем період роботи позивача з 01.06.2006 до 31.12.2008 було зараховано до його страхового стажу як період роботи підприємцем (а.с.74).
Оскаржуваним рішенням відповідачем також відмовив у зарахуванні періоду роботи позивача в ПП «Валлєна» саме з 01.07.2000 до 31.05.2006, а не до 12.09.2006 (а.с.73).
Таким чином, враховуючи, що згідно зі ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, та беручи до уваги, що відповідачем період з 01.06.2006 до 31.12.2008 (у тому числі з 01.06.2006 до 12.09.2006) був зарахований до страхового стажу позивача, підстав для врахування у подвійному розмірі вказаний період до стажу позивача відсутні. А тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
Враховуючи вказане, та приймаючи, що саме ГУ ПФУ в Харківській області порушило права позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 23.04.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 до 31.05.2006 на посаді директора приватного підприємства «Валлєна».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 1211грн. 20 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07.04.2025.

Суддя І.Г. Шевченко