Справа № 440/11251/24
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/11251/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не достатнього розгляду звернень позивача та не вчинення в межах своїх повноважень дій, щодо поновлення порушених прав;

- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини розглянути повторно звернення позивача від 05.09.2024 р. та вжити заходів щодо відновлення порушених прав позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2024 р. ОСОБА_1 засобами електронної пошти було подано звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якому він просив у межах повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вжити заходів щодо забезпечення (поновлення) прав, свобод, честі та гідності позивача щодо запобігання та припинення протиправних дій та порушення Конституції та Законів України керівництвом військової частини НОМЕР_1 . Позивач 11.09.2024 р. на свою електронну пошту отримав лист (відповідь) на його звернення від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, де було зазначено, що відповідь з порушених у зверненні питань була надіслана на адресу електронної пошти позивача за вихідним № 51803.4/С-29968.3/24/42.2.2 від 29.08.2024. Позивач вважає протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду його звернення, тому й звернувся з цим позовом до суду.

19.11.2024 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини надав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначав, що під час опрацювання всіх звернень позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про звернення громадян», надавши обгрунтовані відповіді в межах строків їх надання. Звертав увагу, що порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Позивачем не надано доказів реального порушення його прав та інтересів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповідей, викладених у листах відповідача. За відсутності реальних порушень прав та інтересів в суду немає необхідності здійснення відновлення порушених прав та інтересів особи, яка звертається з відповідним позовом до суду, оскільки всі звернення позивача розглянуто відповідачем відповідно до вимог законів України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про звернення громадян».

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

05.09.2024 року ОСОБА_1 , засобами електронної пошти, було подано звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини де було вказано: У зв`язку з неодноразовим свідомим та умисним порушенням чинного законодавства України, невиконань Судових рішень, зневаги до Держави та її органів з нанесенням збитків, порушенням моїх прав закріплених Конституцією України, Законами України, Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України та інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, прошу у межах повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вжити заходів щодо забезпечення (поновлення) моїх прав і свобод, честі та гідності закріпленими вище згаданими документами та припинення заходів психологічного насилля наді мною та моєю родиною, викладена суть порушень та вжитих заходів, а також прохання: В межах повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вжити заходів щодо запобігання та припинення протиправних дій та порушення Конституції та Законів України керівництвом військової частини НОМЕР_1 .

У зазначеному зверненні, позивач також зазначав, що рапорт на звільнення з військової служби з усіма підтверджуючими документами та військовим квитком був поданий до військової частини НОМЕР_1 ще 18.04.2023 року. На сьогодні позивач не звільнений з військової служби з невідомих для нього причин, оскільки військова частина НОМЕР_1 повністю ігнорує рапорти та звернення. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття за розглядом рапорту рішення щодо проведення звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про не придатність до військової служби та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.08.2023 року та прийняти відповідне рішення (наказ) за результатами розгляду з урахуванням висновку суду. Рішення суду набрало законної сили 20 липня 2024 року, однак на сьогоднішній день воно не виконане.

Крім цього, у зверненні до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, позивач зазначав, що за час служби зіткнувся з несвоєчасним та не у повному обсязі фінансовими виплатами. Документи надані частиною не завжди відповідають дійсності. На сьогоднішній день відсутнє посвідчення УБД хоча на вимогу частини були надані усі документи, не надається направлення на МСЕК, не виплачена у повному обсязі додаткова винагорода за час перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням, не видана довідка (котра відповідає дійсності) про безпосередню участь у бойових діях, вже понад рік з незрозумілих причин відсутнє належне грошове забезпечення та становить 652 грн. на місяць. На жодне з питань чи звернення не надається відповідь, позивач позбавлений можливості лікуватися, має потребу у оперативному втручанню та сторонньому догляді, відсутній слух та зір, має проблеми з хребтом та кульшовим суглобом, має потребу у супроводженні оскільки втратив здатність спілкування, позбавлений права на соціальний захист, немає можливості скористатися пільгами для військовослужбовців, тривалий час грошове забезпечення складає 652 грн., що є нижче прожиткового мінімуму хоча має на утриманні неповнолітню дитину.

З огляду на вищезазначене, просив Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вжити заходів щодо запобігання та припинення протиправних дій та порушення Конституції та Законів України керівництвом військової частини НОМЕР_1 .

11.09.2024 р. на електронну пошту позивача надійшов Лист (відповідь) від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вихідний №54972.4/С-32561.3/24/42.2.2 від 11.09.2024 року. В зазначеному листі було повідомлено, що «за результатами розгляду Вашого повторного звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо невиконання військовою частиною НОМЕР_1 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі № 440/294/24, повідомляємо, що відповідь з порушених у ньому питань була надіслана на зазначену Вами адресу електронної пошти за вихідним № 51803.4/С-29968.3/24/42.2.2 від 29.08.2024 (додається)».

Позивач зазначає, що за результатами розгляду його звернення, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини свідомо проігнорував викладені у зверненні порушення, у зв`язку з чим і звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі -ЗУ № 393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ст. 3 ЗУ № 393/96-ВР) Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Відповідно до приписів ст. 5 вказаного Закону письмове звернення може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Положеннями ст. 7 ЗУ № 393/96-ВР передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються

Згідно з приписами ст. 15 ЗУ №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 цього ж Закону визначені права громадянина при розгляді його заяви чи скарги, зокрема, громадянин, який звернувся з заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У свою чергу, обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначені у ст. 19 цього Закону, якою передбачено, що останні зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Разом з цим, положеннями ст. 4 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР встановлено, що Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України. Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб.

Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод відповідно до законодавства. Тобто, Уповноважений сприяє вирішенню порушених заявниками питань, спонукаючи державні органи, органи військового управління до вчинення ними певних дій, направлених на поновлення та захист прав громадян.

Статтею 16 цього визначено, що Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує, зокрема, за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників.

Згідно з приписами статті 17 вказаного Закону Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян". При розгляді звернення Уповноважений ВРУ: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення. Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Отже, прийняття відповідачем одного із вищеперелічених рішень при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

При оцінці аргументів сторін з цього питання суд враховує такі висновки щодо обрання та застосування норм права, викладені у постанові Верховного суду від 12.05.2022 у справі №160/11446/21:

« 50. Варто зауважити, що Уповноважений ВРУ при розгляді звернення наділений окресленим у статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" переліком повноважень, а саме:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

51. Отже, прийняття відповідачем одного із визначеного статтею 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

52. Аналізуючи приписи статті 15 Закону України «Про звернення громадян», варто зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.

53. Отже, не будь-яка відповідь на звернення може свідчити про розгляд такого звернення в розумінні Закону України «Про звернення громадян», оскільки його розгляд (як результат діяльності суб`єкта, якому адресовано звернення) повинен відповідати статті 15 цього Закону.

54. Неповнота встановлення обставин у справі, що розглядається, унеможливлює перевірку відповідей, наданих на звернення позивача, на відповідність положень статей 15, 20 Закону України «Про звернення громадян».

55. При цьому, враховуючи повноваження, якими наділений Уповноважений ВРУ у взаємозв`язку з приписами Закону України «Про звернення громадян», Верховний Суд прийшов до висновку, що одне з визначених у статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішень при розгляді звернення повинно бути прийнято Уповноваженим ВРУ в межах строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

З огляду на такий висновок касаційного суду щодо обрання та застосування норм права щодо повноважень Уповноваженого ВРУ під час розгляду звернення, дослідивши зміст відповіді на звернення позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем, під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.09.2024 р. було допущено порушення статті 17 Закону України № 776/97-ВР "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо неналежного розгляду звернення позивача від 05.09.2024 р. та зобов`язати повторно розглянути звернення.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За встановлених обставин справи, наведених положень чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інститутська, 21/8, Київ 8, 01008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 05.09.2024 р.

Зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 05.09.2024 р.

Стягнути з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Петрова