Справа № 320/9692/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 квітня 2025 року м. Київ № 320/9692/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), в якому просить суд зобов`язати Кабінет Міністрів України провести експертизу договору № 123 від 01 вересня 2019 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_2 на предмет відповідності його форми формі Типового договору, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 та надати офіційну експертну оцінку.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/9692/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Частина перша статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зобов`язує суддю після одержання позовної заяви з`ясувати, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 4).

Проаналізувавши позовну заяву додані до неї матеріали, суд доходить висновку, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства з таких міркувань.

За змістом статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Зі змісту вимог позову вбачається, що позивач просить суд зобов`язати відповідача провести експертизу Договору на предмет відповідності його форми формі Типового договору, отже даний спір виник з приводу невідповідності, на думку позивача, такого Договору умовам Типового договору.

Тобто, фактично позивачем не оскаржують будь-які дії та рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Крім того, позивач, звертаючись із позовом у цій справі, захищає не власні інтереси, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - мешканців/співвласників багатоквартирного будинку та здійснює захист прав на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

За правилами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 зазначеної статті).

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Аналіз положень ст. 2,4,19 КАС України дає можливість зробити висновок про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, місцевого самоврядування, їхньою посадової або службовою особою, предметом яких є перевірка законності дій (бездіяльності) чи рішень цих органів, прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, окрім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення, при цьому необхідно враховувати, що для визнання певного спору як публічно-правового необхідна участь у такому спорі суб`єкта владних повноважень, виконання або невиконання ним своїх повноважень пов`язано із виникненням такого спору, тому сама по собі участь у відносинах (спорі) певного органу державної влади або місцевого самоврядування не ототожнює спір з публічно правовим та не відносить його до справ адміністративної юрисдикції.

Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи зміст відносин, які виникли між сторонами у справі, та зміст заявлених позивачем у справі вимог суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити певні дії не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ст.15 Цивільного процесуального кодексу України районні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості вернутися до районного суду з зазначеними вимогами позовної заяви в порядку ЦПК України.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги те, що даний позов не є справою адміністративної юрисдикції, не виникає з адміністративно-управлінських відносин, відповідно до п.1 ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що даний спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом в порядку цивільного судочинства, а тому відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі за цим позовом.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом в порядку цивільного судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя Парненко В.С.