Справа № 160/34472/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
27 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листом № 0400-010307-8/238463 від 02 грудня 2024 року, щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 21 травня 2024 року зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 21 травня 2024 року зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 29.08.1984 по 05.02.1997;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 21 травня 2024 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 29.08.1984 по 05.02.1997, до страхового стажу періоду роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02.07.2024 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії (заява №4955 від 26.06.2024) через відсутність наказів про прийняття/звільнення та сплати внесків за січень-травень 2024 у довідці №349 від 24.06.2024 року, яка видана КП «Фармація» Криворізької міської ради.

23.08.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою №6665 про перерахунок пенсії (виплату 10 пенсій) з урахуванням записів трудової книжки щодо наказів.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 30.08.2024 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, посилаючись на п.7-1 Прикінцевих положень Закону та відсутність наказів у довідці №349 від 24.06.2024 року, яка видана КП «Фармація» Криворізької міської ради та відомостей про спеціальний стаж до 2011 року (стаж працівника охорони здоров`я становить 12 років 6 місяців).

Вказала, що 11.10.2024 адвокат позивача звернувся до відповідача-1 із запитом № 11/10-П щодо надання інформації. У відповіді від 21.10.2024 № 0400-010307-8/209614 відповідач-1 повідомив, що ОСОБА_1 з 21.05.2024 отримує пенсію за віком (загальний стаж 34 роки 2 місяці 1 день). 23.08.2024 вона зверталася щодо виплати грошової допомоги за п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, в чому було відмовлено рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 30.08.2024 № 46 з роз`ясненням причин. Проте, у відповіді не надано інформації щодо зарахування страхового стажу за період роботи фармацевтом в аптеці №378 (44) з 29.08.1984 по 05.02.1997.

23.10.2024 адвокат позивача звернувся із запитом № 23/10-П. У відповіді від 30.10.2024 № 0400-010307-8/219671 відповідач-1 повідомив, що пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто. До стажу роботи в закладах охорони здоров`я зараховано періоди з 01.04.2000 по 11.01.2002 та з 04.08.2003 по 02.01.2024 (22 роки 2 місяці 11 днів) відповідно до постанови КМУ № 909.

Не зараховано до спеціального стажу: період з 29.08.1984 по 05.02.1997 (відсутні накази в довідці № 349); періоди з 12.01.2002 по 15.11.2002, з 16.11.2002 по 03.08.2003, з 03.01.2024 по 31.05.2024 на посадах "завідувач аптечного пункту" та "заступник завідувача аптеки" (відсутні у переліку постанови КМУ № 909).

Також до страхового стажу не зараховано період роботи в ЧП «Купава» з 06.02.1997 по 31.12.1998.

Крім того, позивач зазначила, що у відповідь на запит №25/11-П від 25.11.2024 (лист №0400-010307-8/238463 від 02.12.2024) відповідач-1 повідомив, що основним документом для підтвердження стажу є трудова книжка. Період роботи ОСОБА_1 в ЧП «Купава» з 06.02.1997 по 31.12.1998 не зараховано до страхового стажу через розбіжність дати наказу про звільнення з датою звільнення (більше місяця) та виправлення дати наказу, що суперечить Інструкції №58. Період з 01.01.1999 зараховано на підставі даних про сплату внесків.

Позивач не погоджується з такими рішеннями та діями відповідачів, вважає, що такі рішення та дії суперечать вимогам діючого законодавства. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

21.01.2025 року на адресу суду від відповідача-3 надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач-3 просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово зверталась із заявами щодо перерахунку пенсії.

В зв`язку із призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань, заяви ОСОБА_1 розглядались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (рішення №46 від 02.07.2024), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (рішення №46 від 30.08.2024), а також, на запити адвоката надавались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповіді з питань пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну надбавки від 23.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №46 від 30.08.2024 про відмову в перерахунку пенсії, з таких підстав.

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 21.05.2024 року. Для перерахунку пенсії було надано заяву, паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідка № 349 від 24.06.2024 надана в зверненні від 26.06.2024.

Під час розгляду заяви виявлено, що в довідці від 24.06.2024 № 349 відсутні накази на прийняття та звільнення, а також, в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості по спеціальному стажу до 2011 року.

Стаж працівника охорони здоров`я становить 12 років 6 місяців.

Враховуючи вище наведене провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , немає підстав.

В подальшому, пенсійна справа ОСОБА_1 (за повідомленням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 30.10.2024, наданим адвокату позивача) була переглянута та приведена у відповідність.

Вказано наступне:

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 02 місяці.

До стажу роботи в закладах охорони здоров`я зараховано період з 01.04.2000 по 11.01.2002, з 04.08.2003 по 02.01.2004 (22 роки 02 місяці 11 днів).

До спеціального стажу роботи не зараховано: період роботи з 29.08.1984 по 05.02.1997, оскільки, в довідці від 24.06.2024 №349 відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи; період роботи з 12.01.2002 по 15.11.2002, з 16.11.2002 по 03.08.2003, з 03.01.2024 по 31.05.2024 на посадах «завідувач аптечного пункту» та «заступник завідувача аптеки», оскільки, зазначені посади відсутні у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Також, у відповіді ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 02.12.2024, наданій адвокату позивача, зазначається, що до її загального страхового стажу, не зараховано період роботи з 06.02.1997 по 31.12.2008, у зв`язку з розбіжністю дати наказу про звільнення з датою звільнення більше місяця та виправленням дати наказу про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110 (зарахування якого є однією з вимог позивачки).

Згідно із записами трудової книжки від 05.08.1983 № НОМЕР_2 ОСОБА_1 в період з 06.02.1997 по 29.02.1999 працювала в ЧГІ «Купава».

Щодо врахування спеціального стажу позивача вказав, що згідно висновків Верховного Суду, зроблених за результатом аналізу наведених вище норм права, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах та вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також, неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Наведений висновок суду касаційної інстанції конкретизовано наступним чином: "...що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності; 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії."

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є недотримання будь-якої з вищезазначених трьох умов, зокрема така підстава для відмови, як наявність у неї необхідного спеціального страхового стажу.

Законодавець доволі чітко регламентував умови отримання спірної грошової допомоги, не залишивши можливості призначити допомогу за умови невиконання хоча б однієї з зазначених ним умов.

Оскільки, посада «завідувач аптечного пункту» та «заступник завідувача аптеки» Переліком №909 не передбачені, спірний період роботи врахувати до спеціального стажу роботи немає підстав, що не дає права на пенсію за вислугу років та встановлення одноразової грошової допомоги. Відповідно вказана обставина позбавляє позивача права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо врахування спірного періоду роботи до загального страхового стажу вказав, що на дату заведення трудової книжки позивача була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162, в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 за №412 (надалі - Інструкція №162). При звільненні позивача з роботи, за спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Мінюсті 17.08.1993 за №110, яка містить аналогічні норми щодо внесення записів у трудову книжку. Визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також, про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зокрема, згідно пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вбачається з долученої позивачем копії трудової книжки, вимог Інструкції при внесенні запису про звільнення за спірний період не було дотримано.

Крім того, відповідач-3 зазначив, що позивачем подано позовну заяву 23.12.2024, в якій просить, зокрема, здійснити з 21.05.2024 перерахунок пенсії із зарахуванням спірного стажу роботи, що виходить за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України.

27.01.2025 року до суду від відповідача-1 надійшли матеріали пенсійної справи.

31.01.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що у відзиві на позовну заяву відповідач-3 зазначає, що до спеціального стажу роботи не зараховано період роботи з 29.08.1984 по 05.02.1997, оскільки в довідці від 24.06.2024 №349 відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи. Однак, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з записом №3 трудової книжки НОМЕР_2 позивач 29.08.1984 прийнята на посаду фармацевта аптеки №378 по переводу з аптеки №79 тимчасово на час декретної відпустки наказ №57 від 29.08.84р. Згідно з записом №4 трудової книжки НОМЕР_2 позивач 01.04.1986 зарахована на посаду фармацевта аптеки №378 постійно наказ №21а від 31.03.96р. Згідно з записом №5 трудової книжки НОМЕР_2 , 07.12.1990, у зв`язку з реорганізацією Дніпропетровського ПО «Фармація», змінена нумерація аптеки з №378 на №44. Згідно з записом № 6 трудової книжки НОМЕР_2 позивач 05.02.1997 звільнена за ст.38 КЗпТ України за власним бажанням наказ № 28 від 03.02.97р. Таким чином, записами трудової книжки НОМЕР_2 підтверджується, що позивач працювала з 29.08.1984 по 05.02.1997 (12 років 5 місяців 08 днів) на посаді фармацевта аптеки №378 Криворізького міськаптекоуправління (у зв`язку з реорганізацією Дніпропетровського ПО «Фармація» змінена нумерація аптеки з №378 на №44). При цьому записи трудової книжки НОМЕР_2 щодо періоду роботи з 29.08.1984 по 05.02.1997 на посаді фармацевта жодних виправлень, закреслень тощо не містять, підписані посадовими особами та скріплені печатками.

Щодо нарахування та виплати грошової допомоги позивач вказала про наявність у неї спеціального страхового стажу у розмірі 34 роки 7 місяців 19 днів в закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення», при неотриманні інших видів пенсій, що дає позивачу право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 (1 рік 10 місяців 26 днів) в ЧП «Купава», позивач у повному обсязі підтримує доводи, викладені у позовній заяві, та просить суд зобов`язати відповідача-1 зарахувати зазначений період до страхового стажу.

Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 вказала, що про порушення своїх прав позивач дізналася з оскаржуваних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №46 від 02.07.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 46 від 30 серпня 2024, а також листів № 0400-010307-8/219671 від 30 жовтня 2024 року та №0400-010307-8/238463 від 02.12.2024, з позовом за захистом своїх порушених прав позивач звернулася 23 грудня 2024 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду. Тому строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Ухвалою від 12.03.2025 року продовжено процесуальний строк розгляду справи на тридцять днів.

Згідно довідки про доставку електронного листа, відповідачем-1 та відповідачем-2 ухвалу про відкриття провадження у справі отримано 07.01.2025 року.

Станом на 04.04.2025 року відзив на позов від відповідача не надходив.

Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).

Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи обставини ненадання відповідачем-1, 2 відзивів у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу -1, 2 ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою №4446 про призначення пенсії за віком, додавши необхідні документи (паспорт, РНОКПП, дипломи, свідоцтва, трудову книжку, довідки).

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 46 від 21.05.2024 їй призначено пенсію за віком зі страховим стажем 34 роки 2 місяці 1 день у розмірі 3921,75 грн.

26.06.2024 ОСОБА_1 подала заяву №4955 про перерахунок пенсії та виплату допомоги у розмірі 10 пенсій, додавши паспорт, РНОКПП та довідку №349 від 24.06.2024 року, видану КП «Фармація» Криворізької міської ради.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02.07.2024 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії (заява №4955 від 26.06.2024) через відсутність наказів про прийняття/звільнення та сплати внесків за січень-травень 2024 у довідці №349 від 24.06.2024 року, яка видана КП «Фармація» Криворізької міської ради.

23.08.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою №6665 про перерахунок пенсії (виплату 10 пенсій) з урахуванням записів трудової книжки щодо наказів.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 30.08.2024 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, посилаючись на п.7-1 Прикінцевих положень Закону та відсутність наказів у довідці №349 від 24.06.2024 року, яка видана КП «Фармація» Криворізької міської ради та відомостей про спеціальний стаж до 2011 року (стаж працівника охорони здоров`я становить 12 років 6 місяців).

Вказала, що 11.10.2024 адвокат позивача звернувся до відповідача-1 із запитом № 11/10-П щодо надання інформації. У відповіді від 21.10.2024 № 0400-010307-8/209614 відповідач-1 повідомив, що ОСОБА_1 з 21.05.2024 отримує пенсію за віком (загальний стаж 34 роки 2 місяці 1 день). 23.08.2024 вона зверталася щодо виплати грошової допомоги за п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, в чому було відмовлено рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 30.08.2024 № 46 з роз`ясненням причин. Проте, у відповіді не надано інформації щодо зарахування страхового стажу за період роботи фармацевтом в аптеці №378 (44) з 29.08.1984 по 05.02.1997.

23.10.2024 адвокат позивача звернувся із запитом № 23/10-П. У відповіді від 30.10.2024 № 0400-010307-8/219671 відповідач-1 повідомив, що пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто. До стажу роботи в закладах охорони здоров`я зараховано періоди з 01.04.2000 по 11.01.2002 та з 04.08.2003 по 02.01.2024 (22 роки 2 місяці 11 днів) відповідно до постанови КМУ № 909.

Не зараховано до спеціального стажу: період з 29.08.1984 по 05.02.1997 (відсутні накази в довідці № 349); періоди з 12.01.2002 по 15.11.2002, з 16.11.2002 по 03.08.2003, з 03.01.2024 по 31.05.2024 на посадах "завідувач аптечного пункту" та "заступник завідувача аптеки" (відсутні у переліку постанови КМУ № 909).

Також до страхового стажу не зараховано період роботи в ЧП «Купава» з 06.02.1997 по 31.12.1998.

Крім того, позивач зазначила, що у відповідь на запит №25/11-П від 25.11.2024 (лист №0400-010307-8/238463 від 02.12.2024) відповідач-1 повідомив, що основним документом для підтвердження стажу є трудова книжка. Період роботи ОСОБА_1 в ЧП «Купава» з 06.02.1997 по 31.12.1998 не зараховано до страхового стажу через розбіжність дати наказу про звільнення з датою звільнення (більше місяця) та виправлення дати наказу, що суперечить Інструкції №58. Період з 01.01.1999 зараховано на підставі даних про сплату внесків.

Позивач не погоджується з рішеннями відповідача-2, 3 та діями відповідача-1 щодо незарахування зазначених спірних періодів її роботи до спеціального стажу та страхового стажу роботи, а також у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення позивачу пенсії за віком, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справ та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (далі Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік №909).

Згідно з п.4 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Тобто, конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.06.2021 у справі №328/1620/17, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Слід зазначити й про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава», суд зазначає наступне.

Так, листом №0400-01307-8/238463 від 02.12.2024 відповідач-1 повідомив позивача, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період робити з 06.02.1997 по 31.12.1998, у зв`язку з розбіжністю дати наказу про звільнення з датою звільнення більше місяця та виправленням дати наказу про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції №58. Період роботи з 01.01.1999 зараховано до страхового стажу згідно інформації про сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що записами трудової книжки НОМЕР_2 (№7-10) підтверджується, що ОСОБА_1 :

- Запис 7 06.02.1997 прийнята в ЧП «Купава» продавцем в магазин «Автозапчастини» згідно наказу №09 від 05.02.1997;

- Запис 8 переведена з посади продавця магазину «Автозапчастини» на посаду заступника завідуючої магазину «Продтовари» згідно наказу №44 від 19.01.1999;

- Запис 9 29.02.1999 звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України згідно наказу №79 від 29.02.2000 року.

Суд встановив, що вказані записи в трудовій книжці належним чином оформлені: вони скріплені підписом, прізвищем з ініціалами уповноваженої особи та печаткою роботодавця, що відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Зокрема, виявлено виправлення у даті наказу про звільнення. Однак, на сторінках 6-7 трудової книжки міститься запис "виправленому вірити 29.02.2000", засвідчений посадою, підписом, прізвищем з ініціалами уповноваженої особи та печаткою роботодавця. З огляду на це, суд вважає, що виправлення запису про звільнення здійснено у встановленому законодавством порядку.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем-1 суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, Основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2, 2.3, 2.4, 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58: 2.2. До трудової книжки вносяться: - відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; - відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; - відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державним нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; - відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

2.3. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

2.4 Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

4.1. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівників підприємств.

Зважаючи на це, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем-1 протиправно не зараховано періоди роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава» до страхового стажу позивача.

Щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 29.08.1984 по 05.02.1997, суд зазначає наступне.

Записами трудової книжки НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала:

- з 29.08.1984 по 05.02.1997 на посаді фармацевта аптеки №378 Криворізької міськаптекоуправління, (в зв`язку з реорганізацією Дніпропетровського ПО «Фармація» змінена нумерація аптеки з №378 на №44).

Згідно запису трудової книжки №3 ОСОБА_1 29.08.1984 прийнята на посаду фармацевта аптеки №378 по переводу з аптеки №79 тимчасово на час декретної відпустки - наказ №57 від 29.08.84р.

Записом №6 від 05.02.1997 звільнена за ст.38 КЗпТ України за власним бажання наказ №28 від 03.02.97р.

Довідкою №349 від 24.06.2024, яка видана Комунальним підприємством «Фармація» Криворізької міської ради, підтверджується, що до 1998 року кадрове діловодство велось безпосередньо в структурних підрозділах підприємства аптеках. Накази аптеки №378 (44) не були передані до відділу кадрів підприємства. Але згідно архівних відомостей по нарахуванню заробітної плати та особистих рахунків підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працювала з 29.08.1984 р. по 05.02.1997 р. на посаді фармацевта аптеки №378 (44). Змінена нумерація аптеки №378 на аптеку №44 (Наказ №179 від 07.12.1990 р.).

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, право на пенсію за вислугу років мають фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад) в Аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, що відносяться до закладів охорони здоров`я.

Записами трудової книжки та наданою довідкою підтверджується період роботи ОСОБА_2 з 29.08.1984 по 05.02.1997 на посаді фармацевта в аптеці №378 (44).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений період роботи має бути зарахований до спеціального страхового стажу в сфері охорони здоров`я згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо доводів відповідача-3 про пропуск строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У даному випадку позивач звернулась до суду 27.12.2024 року (пенсія за віком призначена 21.05.2024 року).

Однак, варто зауважити, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. При цьому, спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон №1058-IV.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону №1058-1V, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх численних постановах, зокрема від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, від 20.03.2018 у справі №573/1759/17, від 08.08.2019 у справі №646/7115/17 та ін.

При застосуванні строків у даному випадку потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист.

Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, зокрема, органом ПФУ, за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати.

У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде способом реалізації права на судовий захист.

Оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган ПФУ протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення, а тому протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, що сталися з вини держави в особі її компетентних органів, можуть бути віднесені до триваючих правопорушень.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень від особи заяви, до якої додано пакет необхідних документів. Відлік строків для звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

Нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган ПФУ, відповідно у протилежному випадку даний орган буде діяти не на підставі, не в межах повноважень і не згідно чинного законодавства. Такі дії визнаються протиправними та вчиняються з вини органу - суб`єкта владних повноважень.

Принцип «належного урядування» є дотичним і до пенсійних спорів. Вочевидь, що таке сталося з неналежного виконання службовими особами держави своїх посадових обов`язків і тому зоною відповідальності саме держави є те, що сума пенсії при призначені, є протиправно недорахована або несвоєчасно перерахована. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок «неналежного урядування». Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і органи ПФУ, зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді невиплати всієї суми недоотриманої пенсії, призначеної у неправильному розмірі або перераховану несвоєчасно, в тому числі застосовуючи обмежений строк звернення за захистом своїх порушених прав, та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Отже, пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. Пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у вже зазначеній вище постанові від 26.01.2021 у справі №520/11178/2020, а також у постанові від 14.02.2023 у справі №280/9279/20.

З урахуванням наведеного, позивач не пропустив строк звернення до суду.

Щодо вимоги позивача про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-ІV, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у справі №234/13835/17 від 13 березня 2018 року в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02 березня 2020 року по справі №175/4086/16-а, від 28 квітня 2020 року по справі №678/941/17, від 12 березня 2019 року по справі №127/9277/17 та іншим.

Суд зазначає, що позивачу призначена пенсія за віком, станом на день досягнення пенсійного віку позивач працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а її стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років.

Крім того, позивачу до моменту призначення пенсії за віком, пенсія з інших підстав не призначалась, одноразова грошова допомога не виплачувалась.

З огляду на зазначене, суд вважає, що у спірних відносинах дотримано всіх умов, визначених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, для виплати позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Аналіз положень Порядку №22-1 свідчить про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території. Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за первісною заявою позивача від 05.06.2024 року про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровскій області.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Тобто, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим обраний позивачем спосіб захисту, вважає його таким, що відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава», до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 29.08.1984 по 05.02.1997, перерахувати та виплатити пенсію за віком із зарахуванням спірних періодів роботи та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №46 від 02.07.2024, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №46 від 30 серпня 2024 року, якими відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у зарахуванні до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи в закладах та установах державної або комунальної форми з 29.08.1984 по 05.02.1997 та у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення позивачу пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листом № 0400-010307-8/238463 від 02 грудня 2024 року, щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 21 травня 2024 року зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998 в ЧП «Купава» та до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 29.08.1984 по 05.02.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 21 травня 2024 року перерахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до спеціального стажу в сфері охорони здоров`я згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності з 29.08.1984 по 05.02.1997, до страхового стажу періоду роботи з 06.02.1997 по 31.12.1998, з урахуванням раніше виплачених сумм.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник