Справа № 420/9837/25
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9837/25
УХВАЛА

07 квітня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши заяву представника товариства з обмеженою «ЕНВЕЙС» про забезпечення позову в адміністративній справі №420/9837/25, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою «ЕНВЕЙС» до Державної податкової служби України, в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо невключення товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНВЕЙС» до Переліку платників податків, які відповідають вимогам підпункту «а» підпункту 97.2 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України».

Також 04.04.2025 року до суду представником позивача було подано заяву про забезпечення позову в адміністративній справі №420/9837/25, в якій вона просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони Державній податковій службі України та її територіальним органам вчиняти дії, спрямовані на застосування до ТОВ «ЕНВЕЙС» ставок податку на додану вартість, відмінних від 0%, визначених підпунктами "а" і "г" пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України (14% або 20%), до операцій з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, що класифікуються за кодами УКТ ЗЕД, визначеними у підпункті 97.1 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що як наслідок протиправної, на думку позивача, бездіяльності відповідача, ТОВ «ЕНВЕЙС» змушене застосовувати до відповідних експортних операцій загальні ставки ПДВ, визначені підпунктами "а" і "г" пункту 193.1 статті 193 ПКУ (14% або 20%, залежно від виду товару), що передбачено підпунктом «б» підпункту 97.2 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX ПКУ для платників, не включених до Переліку. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку сторони позивача, може істотно ускладнити та зробити неефективним захист прав та інтересів позивача з огляду на наступне: значне фінансове обтяження через застосування ставок ПДВ 14% або 20% замість 0%; погіршення конкурентоспроможності через необхідність сплати ПДВ за вищими ставками при експорті, що ставить позивача у нерівне становище порівняно з іншими суб`єктами господарювання; ускладнення виконання рішення суду, оскільки навіть у разі задоволення позову та зобов`язання відповідача включити позивача до Переліку, повернення надмірно сплачених сум ПДВ (якщо такі будуть сплачені до вирішення справи) є тривалою та складною процедурою, що не гарантує швидкого та повного відновлення фінансового стану позивача.

Крім того, у заяві представник позивача посилалась на очевидні ознаки протиправності бездіяльності відповідача, оскільки ТОВ «ЕНВЕЙС» здійснює експортні операції та стверджує, що відповідає критеріям, встановленим підпунктом «а» підпункту 97.2 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX ПКУ для включення до Переліку, а тому невключення до Переліку без належних правових підстав може свідчити про очевидну протиправність бездіяльності ДПС України.

Дослідивши вказану заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи та керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Наведені правові висновки щодо застосування положень КАС України є сталими та послідовними й підтверджуються, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №300/5005/22 та від 21.09.2023 у справі №600/1531/23-а.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.

Судом встановлено, що сторона позивача в поданому позові оскаржує бездіяльність Державної податкової служби України щодо невключення товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНВЕЙС» до Переліку платників податків, які відповідають вимогам підпункту «а» підпункту 97.2 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України».

Разом з тим, з матеріалів адміністративного позову не вбачається, що позивач раніше був включений до Переліку платників податків, які відповідають вимогам підпункту «а» підпункту 97.2 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України».

З цього приводу суд зазначає, що заборона Державній податковій службі України та її територіальним органам вчиняти дії, спрямовані на застосування до позивача ставок податку на додану вартість, відмінні від 0%, до операцій з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, що класифікуються за кодами УКТ ЗЕД, визначеними у підпункті 97.1 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, за своїм характером буде фактично вирішенням вказаного спору по суті до прийняття судом рішення, що, на думку суду, не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

З приводу негативних наслідків для господарської діяльності позивача, про які йдеться у її заяві, суд зазначає, що рішення чи дії контролюючих органів мають певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть мати наслідки, які позивач оцінює негативно, та які, відповідно, є небажаними для неї. Проте, відповідно до статті 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову також не зазначено доводів, які були б визнані достатніми для висновків, що невжиття ініційованих заявником заходів забезпечення позову перешкоджає провадженню господарської діяльності позивача, як і не наведено жодних мотивів необхідності та співмірності відповідно до заявлених позовних вимог вжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі.

Щодо посилання заявника на очевидну протиправність бездіяльності Державної податкової служби України щодо невключення товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНВЕЙС» до Переліку платників податків, які відповідають вимогам підпункту «а» підпункту 97.2 пункту 97 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України», то такі посилання потребують з`ясування та перевірки їх доказами на стадії розгляду справи по суті.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись приписами ст.ст. 5-11, 19, 150-154, 241, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНВЕЙС» про забезпечення позову в адміністративній справі №420/9837/25 відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп. 15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.