Справа № 240/19308/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/19308/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) від 12 вересня 2024 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що службове розслідування по факту його відмови виконати наказ командира проведено формально, упереджено та однобічно, без дослідження всіх обставин. Оскаржуваний наказ не містить даних щодо врахування/неврахування під час накладення спірного дисциплінарного стягнення на обрання його виду характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки позивача, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби. Зауважує, що відповідач не проводив службову перевірку, а тому, на переконання позивача, обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавчої дисципліни у належний спосіб встановлені не були. Не з`ясовано також і причини, що зумовили вчинення порушення, адже позивачу не було запропоновано надати відповідні пояснення порушення щодо обставин порушення. Позбавлення можливості надати пояснення щодо обставин події під час вирішення питання про притягнення до відповідальності, свідчить про порушення права позивача на участь у процесі прийняття рішення відносно себе, а також про необґрунтованість оскаржуваного рішення. Доказів щодо відмови позивача надати пояснення стосовно обставин порушення також не надано. Зауважує, що 03 вересня 2024 року подав відповідачу рапорт про направлення його на військово-лікарську комісію.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року прийнято позов до провадження, призначено його до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Проте відповідач витребувані судом докази не надав, що обумовило постановлення судом 02 грудня 2024 року ухвали про витребування доказів та зупинення провадження у справі до дати їх отримання.

09 грудня 2024 року відповідач подав клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подання відзиву на позову заяву та відзив з витребуваними судом документами, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що командиром Військової частини НОМЕР_1 було правомірно, законно, з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з урахуванням встановлених під час проведення службового розслідування фактів, а також тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення 24 вересня 2024 року видано наказ № 3106 «Про результати службового розслідування за фактом відмови від виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 ». Звертаємо увагу, що на виконання вимог пункту 2 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (далі Порядок №608), позивача ознайомлювали з оскаржуваним наказом, але поставити свій підпис про ознайомлення з наказом позивач відмовився про, що було складено відповідний акт від 27 вересня 2024 року. Наголошує, що відповідно до пункту 1 Порядку № 608, службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Проте, у спірному випадку 12 вересня 2024 року, близько 16:40, під час проведення шикування особового складу підрозділу на території військового містечка № НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_1 , позивач відкрито відмовився виконати розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 щодо необхідності вибуття 12 вересня 2024 року до місця виконання завдань військової частини у визначеному районі Донецької області. Тому за даним фактом було призначено службове розслідування, з огляду на відсутність підстави для призначення службової перевірки були відсутні.

01 січня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує, що 17 липня 2024 року був оглянутий лікарем, за результатами чого йому було встановлено діагноз: остеохондроз дискогенний попереково-крижовий радикуліт у стадії загострення. Остеохондроз ГВХ І ст. протрузії дисків Th6-, Th7, L4-S1. Деформуючий спондильох. Деформуючий спондилоартроз. Рекомендовано уникати фізичних навантажень та здійснення оперативного лікування (операція). З огляду на викладене стверджує, що діяв у відповідності до статей 37 та 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими, якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно; військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. 03 вересня 2024 року позивач подав рапорт до відповідача про направлення його до ВЛК. Жодного реагування на такий не було, що обумовило подання скарг до Генерального штабу Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані скарги також залишилися без розгляду. Наведене, на переконання позивача, дає підстави для висновку, що службовим розслідуванням не встановлено належним чином обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 , його наслідки, ступеня вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, а оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям обґрунтованості та правомірності, що обумовлює визнання його протиправним та скасування.

07 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу В/ч НОМЕР_1 на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону.

Згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2024 року №264 солдат ОСОБА_1 повинен був 12 вересня 2024 року вибути в район виконання завдання у визначений район Донецької області.

Відповідно до припису начальника штабу заступника командира В/ч НОМЕР_1 від 12 вересня 2024 року №269 солдат ОСОБА_1 повинен був 12 вересня 2024 року вибути до місця виконання завдання у визначений район Донецької області, куди прибути до 13 вересня 2024 року.

12 вересня 2024 року до командира В/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт молодшого сержанта ОСОБА_2 , командира зведеного взводу В/ч НОМЕР_1 про те, що позивач відмовився виконати розпорядження командира В/ч НОМЕР_1 про убуття 12 вересня 2024 року в район виконання військовою частиною завдань.

Відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 12 вересня 2024 року №3174 призначено службове розслідування за фактом відмови позивача від виконання розпорядження командира частини.

За результатами службового розслідування складений акт, згідно з висновками якого запропоновано за порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статей 11, 16, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилося у порушенні військової дисципліни, відмові виконувати розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 протягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього одне з дисциплінарних стягненб, передбачених пунктами «а» - «ґ» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дисциплінарною владою командира бригади.

Наказом командира В/ч НОМЕР_3 від 24 вересня 2024 року №3106 «Про результати службового розслідування за фактом відмови від виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 » за порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статей 11, 16, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилося у порушенні військової дисципліни, відмові виконувати розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Уважаючи такий наказ протиправним, ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому військовий стан указами Президента України неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України №58/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2232-ХІІ).

Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами 2 4 названої правової норми передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України №2232-ХІІ та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до статті 11 розділу І Статут внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-ХІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (частина 3статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно із частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Разом із тим, згідно із вимогами частини 2 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 130 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішній порядок досягається глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та військовими статутами Збройних Сил України.

Статтею 11 названого Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до статті 30 цього Статуту підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ закріплено, що солдат зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Як установлено судом та визнає позивач, 12 вересня 2024 року він відмовився виконати розпорядження командира В/ч НОМЕР_1 про убуття до місця виконання завдань військової частини у визначеному районі Донецької області.

На обґрунтування правомірності такого невиконання позивач зауважив про встановлення йому діагнозу: остеохондроз дискогенний попереково-крижовий радикуліт у стадії загострення. Остеохондроз ГВХ І ст. протрузії дисків Th6-, Th7, L4-S1. Деформуючий спондильох. Деформуючий спондилоартроз. Та отримання 17 липня 2024 року рекомендації лікаря уникати фізичних навантажень та здійснення оперативного лікування (операція).

Тим часом, з наведених вище положень Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Дисциплінарного статуту ЗСУ єдиною підставою для невиконання наказу командира визначено віддання явно злочинного наказу.

Отже посилання позивача на встановлення йому такого діагнозу та отримання відповідних рекомендацій, на переконання суду, не звільняє його від обов`язку виконати зазначені накази.

Посилання позивача на положення статей 37 та 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ суд до уваги не приймає.

Згідно названих правових норм, якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Як установлено судом про стан свого здоров`я позивач дізнався 17 липня 2024 року за результатами отримання відповідного медичного документа, проте з рапортом про направлення його на лікування не звернувся.

На підтвердження факту звернення з рапортом 03 вересня 2024 року про направлення його на проходження військово-лікарської комісії, так само як і звернення зі скаргами до Генерального штабу та Командування Сухопутних військ з огляду на нерозгляд командуванням частини зазначеного рапорту, ОСОБА_1 доказів суду не надав.

Згідно наданої позивачем копії записів журналу медичної роти 22 серпня 2024 року черговий лікар ОСОБА_4 зробила запис про відмову у лікуванні ОСОБА_1 .

Також суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення його прав під час проведення службового розслідування, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що позивач знав про проведення службового розслідування, був ознайомлений зі своїми правами та скористався правом подавати документи. Додатково суд зауважує, що під час розгляду справи судом позивач не надав суду доказів, які був позбавлений можливості подати під час проведення службового розслідування, так само позивач не наводить інших обґрунтувань правомірності своїх дій, що виступали предметом дослідження під час розслідування, ані ж ті, які були надані ним під час такого розслідування.

Як убачається зі змісту оскаржуваного наказу притягнення до дисциплінарної відповідальності обумовлено встановленням за наслідками проведення службового розслідування порушення позивачем статей 17, 65 Конституції України, статей 11, 16, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 128 названого Статуту солдат зобов`язаний:

підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;

знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;

знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;

сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);

додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;

повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;

своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;

неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;

виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Положеннями статей 3 та 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військовій присязі, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

Додержуватися Конституції та законів України, Військовій присязі, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Зі змісту Військової присяги, текст якої міститься у Статуті внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовець, вступаючи на військову службу, присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю.

Отже вступаючи на військову службу позивач взяв на себе зобов`язання, зокрема додержуватися законів України та виконувати накази командирів.

Однак, відмовившись від виконання наказу, порушив взяті на себе зобов`язання.

За вказаних обставин суд уважає, що у відповідача були підстави для прийняття рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки факт дисциплінарного проступку не спростований.

У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на відсутність у позивача доказів на обґрунтування заявленого позову та надання відповідачем доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

07.04.25