Справа № 440/1005/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1005/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.07.2024 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу;

визнати протиправним та скасувати пункт 1.2 та пункт 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.07.2024 №203 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач-2, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 29.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 12.02.2025 поновлено строк звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників; витребувано докази.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 17.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач вважав, що накази про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 та про присвоєння йому військового звання є протиправними, а їх подальше виконання такими, що порушує його основоположні права, свободи та законні інтереси.

В обґрунтування незаконності оскаржуваних наказів позивач зазначав, що на момент призову ОСОБА_1 не мав статусу військовозобов`язаного в розумінні Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки військову службу не проходив, у запасі не перебував, та має вік 24 повних роки, а відтак не міг бути призваний на військову службу за загальною мобілізацією.

Наголошував, що на момент призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 мав статус призовника, а не військовозобов`язаного, а тому не міг бути призваний за загальною мобілізацією в силу приписів Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

ОСОБА_1 жодних заяв про його добровільний призов за загальною мобілізацією не надавав. Рішення про його призов на військову службу за мобілізацією та присвоєння йому військового звання є незаконним та безпідставним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відзиву на позов не надав, копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 13.02.2025 шляхом доставки 12.02.2025 в Електронний кабінет, зареєстрований в системі Електронний суд.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 не виконав вимоги ухвали суду від 13.02.2025 в частині надання суду документів.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

26.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначав, що військова частина НОМЕР_1 не є ані юридичною особою, ані суб`єктом владних повноважень і не має необхідної державної реєстрації, у зв`язку з чим військова частина НОМЕР_1 не може бути відповідачем у публічно-правових спорах взагалі, зокрема по даній справі № 440/1005/25.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 з військовим квитком, підстав вважати, що солдат ОСОБА_1 не набув статусу військовозобов`язаного, у військової частини не було.

Також представник відповідача-2 стверджував, що наказ командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 №203 від 19.07.2024 про призначення на посаду за штатом воєнного часу, яким зараховано до списків позивача, є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Визнання протиправним та скасування наказів про зарахування до списків особового складу військових частин також не є вірним способом захисту.

Наголошував, що наказ про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та наказ про зарахування до списків особового складу військової частини, як акт індивідуальної дії, реалізується його застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту прав чи інтересів позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення попереднього (первісного) стану особи.

Відтак підстави для скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 203 від 19.07.2024 представник відповідача вважав відсутніми, наполягав на безпідставності заявленого позову.

Представник відповідача у відзиві на позов також наполягав на тому, що військові частини не здійснюють призов громадян на військову службу у період мобілізації, а отримують людський ресурс у період мобілізації від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Також зауважував, що позивач ні з якими рапортами до посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби та небажання проходити військову службу з моменту призначення на посаду не звертався.

Посилання представника позивача в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду про те, що строк звернення з позовом до суду пропущений позивачем з поважних причин, оскільки він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в період з 19.07.2024 по теперішній час, у зв`язку з чим не міг звернутися до суду у строк - відповідач вважав нікчемними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 здійснив самовільне залишення частини (неприбуття до місця служби після лікування) 29.07.2024 і з цього часу позивач міг неодноразово звернутись до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважав, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом.

12.08.2024 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №232 від 17.08.2024 на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.07.2024 №0000763 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а його облікові документи направлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У зв`язку з вищезазначеним позивач вже не перебуває під юрисдикцією командування військової частини НОМЕР_1 , а тому скасування наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не призведе до звільнення позивача з військової служби та жодним чином не зможе вплинути на права, інтереси чи обов`язки відповідача-2.

12.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, яка не приймається судом до розгляду, з огляду на відсутність доказів направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом

Сторонами у справі визнається, що 17.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було мобілізовано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 19.07.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 203 від 19.07.2024.

29.07.2024 солдат ОСОБА_1 , не прибув після стаціонарного лікування з Полтавської обласної інфекційної лікарні до військової частини НОМЕР_1 і вважається таким, що самовільно залишив місце служби, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №213 від 29.07.2024.

12.08.2024 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №232 від 17.08.2024 на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.07.2024 №0000763 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а його облікові документи направлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Не погодившись із призовом ОСОБА_1 на військову службу, позивач заявив цей позов до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина 1).

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України (частина 2).

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (частина перша).

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону (частина друга).

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі Закон №1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно з положенням статті 17 Закону №1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша).

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина друга).

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства (частина третя).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до сьогодні.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII). Також Закон №2232-XII визначає загальні засади проходження військової служби в Україні.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу". Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-XII:

допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XII передбачено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних:

які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;

призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону;

які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;

військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;

зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;

які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;

призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу;

жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;

які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України №3543 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

Висновки щодо правозастосування

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність дій ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу.

Приписами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем-1 не доведено, не надано суду жодних пояснень та не надано відповідних доказів щодо того, на якій підставі та у якому статусі було мобілізовано позивача, який не досяг 25-річного віку.

А відтак, відповідачем-1 жодним чином не доведено, що на момент мобілізації позивач відносився до категорії осіб, які визначені пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України неподання ІНФОРМАЦІЯ_8 відзиву на позов без поважних причин суд кваліфікує як визнання позову відповідачем-1.

Згідно з частиною першою статті 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи суд приходить до висновку про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_7 , які полягають у призові ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до досягнення ним 25-річного віку. При цьому суд зазначає, що такі дії знайшли своє відображення в наказі від 17.07.2024 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації".

При цьому, суд враховує аргументи відповідача-2, викладені у відзиві на позов, однак, зазначає, що права ОСОБА_1 порушені саме незаконним призовом 23-річного (станом на 17.07.2024) позивача на військову службу, тому доводи ВЧ НОМЕР_1 не впливають на протиправність дій та наказу ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відтак, слід визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_7 від 17.07.2024 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині призову ОСОБА_1 на військову службу.

Крім того, як наслідок, слід визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.07.2024 в частині щодо зарахування на військову службу та до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , незважаючи на той факт, що військовою частиною НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 не було допущено протиправних дій/прийнято протиправних рішень.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки права позивача порушені саме протиправним призовом на військову службу, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.07.2024 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.07.2024 №203 в частині, що стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі двісті чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков