Справа № 420/40171/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення йому - ОСОБА_1 , за період з 02.03.2020 по 10.01.2022 року;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 02.03.2020 по 10.01.2022 року відповідно до положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) з урахуванням базового місяця січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ №44 від 15.01.2004;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не перерахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 02.03.2020 по 10.01.2022 року (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (з відрахуванням раніше отриманих сум);

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 перерахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 02.03.2020 по 10.01.2022 року (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (з відрахуванням раніше отриманих сум) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержання військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу. затвердженого постановою КМУ №44 від 15.01.2004;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та належної доплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2020 по січень 2022 роки, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.4 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та належну доплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2020 по січень 2022 роки, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.4 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення з 02.03.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року.

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 02.03.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб. встановленого законом на 01.01.2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 Постанови №704, з врахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення з 01.01.2021 по 31.122021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2021 по 31.12.2021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 Постанови №704, з врахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 10.01.2022 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2021 по 31.12.2021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 Постанови №704, з врахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення йому - ОСОБА_1 , за період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ №44 від 15.01.2004;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо не перерахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (з відрахуванням раніше отриманих сум);

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 перерахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (з відрахуванням раніше отриманих сум) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержання військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу. затвердженого постановою КМУ №44 від 15.01.2004;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та належної доплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2022 по січень 2023 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.4 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити нарахування та належну доплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2022 по січень 2023 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.4 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення з 10.01.2022 по 31.12.2022 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року;

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 10.01.2022 по 31.12.2022 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 Постанови №704, з врахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 10.012023 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року;

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2023 по 10.01.2023 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб. встановленого законом на 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 Постанови №704, з врахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у в/ч НОМЕР_1 в період з 02.03.2020 по 10.01.2022 року, у в/ч НОМЕР_2 в період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року.

Позивач зазначив, що під час проходження служби відповідачі здійснювали помилковий розрахунок його грошового забезпечення, оскільки: - в період з 02.03.2020 року по 10.01.2023 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення; - виплачувалось грошове забезпечення із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018, а не на 1 січня календарного року відповідно.

Вважає, що має право на індексацію з базовим місяцем січень 2008 року, а також індексації-різниці відповідно до Порядку №1078.

Також пункт 6 Постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачка вважає, що має право на перерахунок її грошового забезпечення.

Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.08.2022 року у справі №440/6017/21, згідно якої позивач має право на перерахунок посадовий оклад та оклад за військове звання з 29.01.2020, а саме: з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалами суду від 30.12.2024, 20.01.2025 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 11.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник в/ч НОМЕР_1 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що позивач на військову службу призваний 21.08.2018 на посаду курсанта Військово-юридичного інституту національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, 02.03.2020 року зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Представник зазначив, що позивач не має права на заявлену індексацію грошового забезпечення, враховуючи наступне.

Оскільки з 01.03.2018 року підвищено посадові оклади, при розрахунку індексації грошового забезпечення застосовується базовий місяць - березень 2018 року, як місяць в якому останній раз відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців. Однак в період з січня 2008 року (дата попереднього підвищення посадових окладів військовослужбовців) -по березень 2018 року позивач навіть не проходив військову службу.

Також оскільки позивач призваний на військову службу 21.08.2018, а посаду помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи прийняв лише 02.03.2020, то і не має підстав для встановлення розміру підвищення грошового забезпечення особисто для позивача станом на березень 2018 року.

Щодо перерахунку посадового окладу та окладу за військове звання представник зазначив про вибіркове застосування норм права, а також поширене ухвалення судових рішень всупереч вимогам Конституції, КАС України, чинної Постанова №704 та ряду інших нормативно-правових документів нівелює не лише основоположні та фундаментальні принципи права, а й взагалі механізм нарахування та встановлення відповідних посадових окладів у Збройних Силах України.

Визначення розрахункової величини для визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців відноситься до дискреційних повноважень саме Кабінету Міністрів України (окрім того саме Уряд готує проєкт наказу про Державний Бюджет, який затверджується Верховною Радою України), то як наслідок, відповідач діяв у встановлений спосіб та у визначених (чинною редакцією постанови КМУ №704) межах. Тому, протиправна бездіяльність з боку відповідача відсутня.

Представник зазначає, що неприведення Кабінетом Міністрів України (у якого наявні дискреційні повноваження щодо визначення розрахункової величини для визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців) приміток до додатків 1,12,13,14 Постанови №704 у відповідність до змін, що були внесені в п. 4 цієї ж Постанови не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)».

Вважає, що необхідно залучити Кабінет Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, з подальшим встановлення належності Відповідача.

Крім того представник в/ч НОМЕР_1 зазначає, що якщо здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 02.03.2020 по 10.01.2022, з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01 січня поточного року, то за вказаний період позивач не матиме права на індексацію грошового забезпечення. Тому в разі здійснення такого перерахунку сума має бути зменшеною на суму отриманої за цей період індексації грошового забезпечення, а саме 74709,65 грн.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_2 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що у позивача не виникло право і для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзаців 4, 6 Порядку №1078.

Так право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі Постанови №704, та виходячи із приписів абзаців 4, 6 Порядку №1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку №1078.

Натомість, посадовий оклад позивача, який проходив військову службу у період з січня 2022 року по січень 2023 року, у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою №704, яка вже діяла на момент призначення останнього на посаду.

Позивач подав до суду відповіді на відзив, у яких просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що посилання на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проведення нарахування та виплати спірних виплат є необґрунтованими.

Також зазначив, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, відповідачем в/ч НОМЕР_1 не заявлено у відповідності до вимог КАС України клопотання про заміну відповідача, у разі незгоди з визначеним колом відповідачів.

Позивач наголошує, що положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_2 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якій просив відмовити в задоволенні позову, наголошуючи, що Кабінетом Міністрів України 12.05.2023 прийнято постанову №481, якою внесено зміни до пункту 4 Постанови №704 та установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з фіксованого розміру 1762 гривні без прив`язки до прожиткових мінімумів та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 09.12.2020 року) та проходить військову службу у складі Збройних Сил України.

Згідно з довідкою про проходження військової служби (трудову діяльність) №2045 від 27.01.2025 року військова служба ОСОБА_1 розпочалась 21.08.2018 року, а саме:

в період з 21.08.2018 по 28.02.2020 проходив навчання курсантом Військово-юридичного інституту національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого;

в період з 02.03.2020 по 10.01.2022 року проходив військову службу помічником командира в/ч НОМЕР_1 з правової допомоги;

в період з 11.01.2022 по 10.01.2023 офіцером юридичної служби в/ч НОМЕР_2 ;

з 12.01.2023 і по сьогодні проходить військову службу помічником командира в/ч НОМЕР_4 з правової роботи начальником юридичної служби.

Відповідно до довідок про нарахування та утримання грошового забезпечення позивачу нараховано поточну індексацію, а саме: в/ч НОМЕР_1 за період з 02.03.2020 по 10.01.2022 виплачено в загальному розмірі 74709,65 грн індексації, в/ч НОМЕР_2 за період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року виплачено в загальному розмірі 12 135,81 грн індексації.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо виплати йому під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 грошового забезпечення у меншому розмірі, звернувся до відповідачів із заявами, у яких просив нарахувати та виплатити з 02.03.2020 по 10.01.2023 року індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 та як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а також здійснити перерахунок грошового забезпечення за вказаний період, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року.

Листом від 19.12.2024 року №940/46973 відповідач в/ч НОМЕР_2 повідомив про відсутність підстав для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо виплати грошового забезпечення в меншому розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.

У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №10-82-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону и №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

В подальшому вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. Отже, практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною та послідовною.

Також Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 зазначив, що позивач по даній справі оскаржує врахований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів у контексті наведеного дійшла висновку, що для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Судом на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховується остання правова позиція, викладена Верховним Судом у спірних правовідносинах.

На підставі наведених у рішенні висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивачки такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, відповідач в/ч НОМЕР_1 в період з 02.03.2020 року по 10.01.2022 року та відповідач в/ч НОМЕР_2 в період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року, діяли протиправно.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправність дій відповідачів в/ч НОМЕР_1 в період з 02.03.2020 року по 10.01.2022 року та в/ч НОМЕР_2 в період з 11.01.2022 по 10.01.2023 року (на грошовому забезпеченні яких перебував позивач у зазначені періоди) щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідачів в/ч НОМЕР_1 з 02.03.2020 року по 10.01.2022 року та в/ч НОМЕР_2 з 11.01.2022 по 10.01.2023 року здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

При цьому суд не приймає доводи відповідача в/ч НОМЕР_1 щодо вирахування виплачених позивачу сум індексації після здійснення перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення суду по цій справі в разі задоволення вимог позивача в цієї частині. Суд вважає, що вирішення цього питання виходить за межи предмету розгляду справи та відноситься до дискреційних повноважень відповідача під час здійснення діяльності.

Щодо спірних правовідносин в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року, відповідно до Порядку №1078 та як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з статтею 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Частиною 2 ст.5 Закону №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Вказана частина ст.5 діє в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року, а саме проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Вказана правова позиція є сталою судовою практикою та визначена у постановах Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19 та інших.

Такий період щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям за сталою судовою практикою поділяється на два періоди до 28.02.2018 року (із застосуванням базового місяця січень 2008 року) та з 01.03.2018 року (із застосуванням базового місяця березень 2018 року).

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу 21.08.2018 року курсантом Військово-юридичного інституту національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, з 02.03.2020 зарахований на військову службу до в/ч НОМЕР_1 .

Оскільки позивач почав отримувати грошове забезпечення з 21.08.2018 року, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині застосування під час виплати поточної індексації грошового забезпечення базового місяця березень 2018 року.

Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу індексації-різниці відповідно до Порядку №1078, враховуючи наступне.

Верховний Суд у справі №160/2481/23 розглядав справу щодо виплати індексації-різниці відповідно до Порядку №1078, за обставинами якої позивача призвали на військову службу за призовом осіб офіцерського складу 13.06.2018, у період з 13.06.2018 по 21.08.2018 він проходив навчання на курсах перепідготовки та підвищення кваліфікації, на військову службу до військової частини НОМЕР_1 командиром взводу охорони роти позивач прибув 22.08.2018. Тобто, саме з серпня 2018 року позивач почав отримувати грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1.

У постанові від 04.04.2024 у справі №160/2481/23 Верховний Суд зазначив, що підвищення посадового окладу позивача відбулося внаслідок зміни посади, що підтверджується послужним списком та відповідно мало наслідком зміну тарифного розряду з 12 на 17. Отже, колегія суддів погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що у позивача не виникло права для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку № 1078.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.04.2024 у справі №160/2481/23, та вважає, що у ОСОБА_1 не виникло права на індексацію-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку №1078, оскільки він призваний на військову службу 21.08.2018 року, тобто після збільшення посадових окладів в березні 2018 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виплату позивачу індексації-різниці відповідно до Порядку №1078. Як наслідок відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ №44 від 15.01.2004.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача в/ч НОМЕР_1 щодо необхідності залучення Кабінету Міністрів України у справі третьою особою, оскільки до суду ним не подано відповідне клопотання згідно вимог КАС України із зазначенням прав, свобод, інтересів або обов`язків Кабінету Міністрів України, на які може вплинути рішення у цій справі.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_2 у заниженому розмірі з 02.03.2020 року по 10.01.2022 року грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_2 з 02.03.2020 року по 10.01.2022 року перерахунок грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_2 у заниженому розмірі з 11.01.2022 по 10.01.2023 року грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_2 з 11.01.2022 по 10.01.2023 року перерахунок грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва