Справа № 160/2134/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 рокуСправа №160/2134/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
27.01.2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», стаж роботи на посаді головного спеціаліста - заступника начальника відділу контролі Центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомоги Управління праці та соціального захисту населення в Полтавській області з 21.06.1999 року по 08.02.2001 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати стаж роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи з 17.04.2006 року по 23.08.2006 року, з 15.10.2007 року по 31.12.2007 року, з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року, з 01.10.2024 року по 18.12.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Пре прокуратуру», з урахуванням наявного на день звернення стажу роботи за вислугу років більше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів більше 15 років, з розрахунку 60% від суми складових заробітної плати, зазначених в довідках Полтавської обласної прокуратури № 21-132 вих.24 від 06.12.2024 року «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)» та № 21-132вих24 від 06.12.2024 «Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)» та направити електронну пенсійну справу з прийнятим Рішенням до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для здійснення виплати призначеної пенсії за вислугу років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 17.02.2025 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано матеріали, які були на розгляді під час прийняття спірного рішення.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 18.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася до в ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком за вислугу років відповідно до Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру».
У рішенні зазначено, що відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Стаж заявниці за вислугу років становить 23 роки 2 місяці 28 днів, в тому числі на посадах прокурорів 21 рік 9 місяців 7 днів.
До стажу роботи за вислугу років не зарахований період роботи з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року на посаді помічника прокурора, оскільки дана посада зараховується до 20.05.2012 року відповідно до внесення змін до статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.
Отже, спір між сторонами виник з підстав не зарахування позивачу стажу роботи за вислугу років для призначення пенсії за віком за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Пенсійне забезпечення прокурорів та працівників прокуратури визначено в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 (далі - Закон №1697).
Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, судцями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
З трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 вбачаються наступні записи за спірні періоди:
- 21.06.1999 року позивач переведена на посаду головного спеціаліста заступника начальника відділу контролю Полтавського центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог Управління праці та соціального захисту населення в Полтавській області (запис № 5). З запису № 4 вбачається, що позивач прийняла присягу державного службовця 15.09.1994 року;
- 08.02.2001 року позивач звільнена з займаної посади за переведенням в Центр по нарахуванню та виплаті пенсій Полтавського обласного управління Пенсійного фонду України згідно положень ст. 35 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією ( запис № 6);
- 30.07.2002 року позивач призначена на посаду помічника прокурора Київського району міста Полтави по переводу з Центру по нарахуванню і виплаті пенсій управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (запис № 10);
- 08.02.2011 року позивач прийняла присягу працівника прокуратури (запис № 11);
- 11.06.2012 року позивач призначена на посаду прокурора прокуратури Київського району м. Полтави (запис № 12).
Окрім того, з 17.04.2006 року по 23.08.2006 року позивач перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами ( наказ № 188-в від 15.06.2006р.).
З 17.05.2024 року позивач призначена на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідуваня територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Полтавської обласної прокуратури.
Щодо позовних вимог в частині зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», стажу роботи з 21.06.1999 року по 08.02.2001 року, суд вважає необхідним ухвалити наступне.
Постановою Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон № 3723 ХІІ) (в редакції чинної на час проходження служби з 21.06.1999 року по 08.02.2001 року) встановлено, що цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3723 ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Відповідно ст. 2 Закону № 3723 ХІІ посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.
Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.
Відповідно до ст. ст. 17 Закону № 3723 ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу. Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.
Кабінетом Міністрів України 03.05.1994 року за № 283 прийнята постанова про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби (далі Порядок № 283).
Відповідно до п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці; на посадах спеціалістів органів виконання покарань, які не мають спеціальних звань; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України; на посадах керівних працівників і спеціалістів Фонду соціального захисту інвалідів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних архівів областей та їх філіалів, державних архівів міст Києва і Севастополя; на посадах керівних працівників і спеціалістів Державної інспекції навчальних закладів при Міністерстві освіти України; на посадах керівних працівників і спеціалістів Державного архіву при Раді міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідно до п. 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року у справі № 464/7474/16-а з посиланням на аналіз ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII зазначив що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років (такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 17.05.2016 року у справі № 552/4716/13-а).
З поданих позивачем документів вбачається, що вона 10.02.1995 року отримала диплом молодшого спеціаліста серія НОМЕР_2 про закінчення Чернігівського юридичного коледжу за спеціальністю право та організація соціального забезпечення та має кваліфікацію юриста.
08.02.2001 року позивач отримала диплом спеціаліста серія НОМЕР_3 про закінчення у 2001 році Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого і отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 25 Закону УРСР «Про освіту» №1060-ХІІ (далі Закон № 1060-ХІІ), який втратив чинність 28.09.2017 року (в редакції на час навчання позивача в коледжі) коледж - вищий навчальний заклад другого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у споріднених напрямах підготовки (якщо є структурним підрозділом вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації або входить до навчального чи навчально-науково-виробничого комплексу) або за кількома спорідненими спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення
Відповідно до положень ст. 34 Закону № 1060-ХІІ вищим навчальним закладом є в тому числі коледж, а статтею 7 визначено, що неповна вища освіта - освітній рівень вищої освіти особи, який характеризує сформованість її інтелектуальних якостей, що визначають розвиток особи як особистості і є достатніми для здобуття нею кваліфікацій за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста.
Відповідно до положень ст. 36 Закону № 1060-ХІІ випускникам вищих навчальних закладів присвоюється кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначається такими рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня.
Відповідно до п.п.4 п.2 розділу XV Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про вищу освіту» №1556-VII, який набрав чинності 06.09.2014 року, після набрання чинності цим Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту» молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.
Отже, отримавши 10.02.1995 року диплом молодшого спеціаліста, позивачка здобула кваліфікацію юриста, яка відповідає першому рівню вищої освіти.
Таким чином, період роботи з 21.06.1999 року по 08.02.2001 року на посаді державного службовця - головного спеціаліста заступника начальника відділу контролю Полтавського центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог Управління праці та соціального захисту населення в Полтавській області, з отриманою початковою вищою юридичною освітою має бути зарахований позивачу до вислуги років, що дає право на пенсію відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Щодо позовних вимог в частині зарахування до стажу періодів роботи з 17.04.2006 року по 23.08.2006 року, з 15.10.2007 року по 31.12.2007 року, з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року, з 01.10.2024 року по 18.12.2024 року, суд вважає необхідним ухвалити наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить зарахувати до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період з 17.04.2006 року по 23.08.2006 року - перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.
З поданих позивачем доказів вбачається, що 17.04.2006 року вона подала заяву про надання відпустки по вагітності та пологам з 17.04.2006 року по 20.08.2006 року.
Наказом Прокуратури Полтавської області від 15.06.2006 року № 188-в така відпустка була надана позивачу з 17.04.2006 року по 20.08.2006 року включно.
З форми РС- право від 23.12.2024р. вбачається, що цей період не зарахований позивачу ані до страхового стажу, ані за стажу за вислугу років.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, в тому числі відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають зокрема особи, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами.
Згідно п.п.3 п. 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно, а згідно п. 4 - перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Отже, з аналізу ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII та положень Закону №1058-IV вбачається, що лише відпустка по догляду за дитиною до досягнення трьох років зараховується до вислуги років. Період же відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами зараховується лише до страхового стажу.
Таким чином, період з 17.04.2006 року по 23.08.2006 року - перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами має бути зарахований позивачу лише до страхового стажу.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить зарахувати до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період з 15.10.2007 року по 31.12.2007 року - робота на посаді помічника прокурора Київського району м. Полтави, після виходу з відпустки по догляду за дитиною до 3 років.
З поданої позивачем копії свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_2 , а з поданої копії наказу Прокуратури Полтавської області № 286-л від 05.10.2007р. вбачається, що з 15.10.2007 року позивач приступила до виконання службових обов`язків помічника прокурора Київського району м. Полтави з 15.10.2007 року у зв`язку з виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За інформацією індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осію Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в жовтні 2007 року позивач отримала за 14 днів соціальні виплати від Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава ради.
Інформації про нарахування за період з 15.10.2007 року по 31.12.2007 року заробітної плати індивідуальні відомості не містять.
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
З матеріалі справи не вбачається належних допустимих та достатніх доказів, на підтвердження того, що позивач дійсно в період з 15.10.2007 року по 31.12.2007 року працювала, оскільки з індивідуальних відомостей про застраховану особу за вказаний період заробітна плата їй не нараховувалась та будь-яких пояснень та доказів (довідки прокуратури, розрахункових листів, тощо) на підтвердження цього позивачкою суду не надано.
Разом з тим, відповідачем також не виконано вимоги п. 10 Порядку № 383, п. 4.2 Порядку № 22-1, а також ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині перевірки достовірності поданих позивачем відомостей, умови його праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію і передчасно не зараховано цей період до страхового стажу та до стажу за вислугу років, а тому суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині.
Щодо періоду з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року - робота на посаді помічника прокурора Київського району м. Полтави.
Згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції, яка була чинна на момент роботи позивача в органах прокуратури як до 20.05.2012 року, так і після цієї дати) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла у спірний період часу до 20.05.2012 року) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині 4 статті 9, частинах 1, 2, 3 статті 12, частині 1 статті 20, статтях 34, 35, 36, 44,45, частинах 1, 4 і 6 статті 46, частині 1 статті 46-1, частині 1 статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині 5 статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла у спірний період часу після 20.05.2012 року) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, третій, п`ятій і сьомій статті 46, статті 46-2, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1 та 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.
Відповідно ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.
З огляду на наведене, враховуючи редакції ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ як на час роботи позивача протягом спірного періоду так і на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, посада «помічник прокурора» не охоплювалась поняттям «прокурор», визначення якого міститься у ст. 56 Закону №1789-ХІІ, і не відноситься до прокурорських посад, зазначених у ст. 15 Закону №1697-VII.
Водночас робота позивача в органах прокуратури на посаді помічника прокурора в період з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року зараховується до загальної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років за статтею 86 Закону №1697-VII, однак ця посада не належить до прокурорських посад та не враховується у спеціальний стаж роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів.
З оскаржуваного рішення від 23.12.2024 року вбачається, що відповідачем до стажу роботи за вислугу років не зараховано період з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року. При цьому позивач просить зобов`язати зарахувати цей стаж саме до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що не передбачено законодавством, як зазначено вище, а тому суд вважає необхідним зобов`язати відповідача зарахувати період з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року до загальної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років за статтею 86 Закону №1697-VII.
Згідно форми РС- право від 23.12.2024 року період з 01.10.2024 року по 18.12.2024 року зарахований позивачу до стажу за вислугу років "Прокурори/слідчий склад".
Разом з тим, в розділі «Відомості по спеціальному стаж» в Індивідуальних відомостях про застраховану особу період з 01.10.2024 року по 18.12.2024 року не зарахований позивачу до спеціального стажу за кодом ЗПП501А1 - Прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку
Зі змісту рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 23.12.2024 року вбачається, що стаж роботи позивача за вислугу років становить 23 роки 2 місяці 28 днів, в тому числі на посадах прокурорів 21 рік 09 місяців 7 днів.
А тому, період роботи позивача на посаді прокурора з 01.10.2024 року по 18.12.2024 року суд вважає необхідним зарахувати в стаж роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Що стосується вимог в частині зобов`язання призначити пенсію, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог, з огляду на те, що суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок стажу роботи позивача і це відноситься до дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області під час вирішення питання про призначення пенсії.
Лише після встановлення наявності у позивача необхідного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідач має повторно вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років з розрахунку 60% від суми складових заробітної плати, зазначених в довідках Полтавської обласної прокуратури № 21-132 вих.24 від 06.12.2024 року «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)» та № 21-132вих24 від 06.12.2024 «Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)».
Отже, суд вважає, що в даній справі ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка подана 18.12.2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову сторони, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 605грн. 60коп. з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», стаж роботи на посаді головного спеціаліста - заступника начальника відділу контролі Центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог Управління праці та соціального захисту населення в Полтавській області з 21.06.1999 року по 08.02.2001 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загальної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років за статтею 86 Закону №1697-VII, період роботи з 21.05.2012 року по 11.06.2012 року на посаді помічника прокурора Київського району м. Полтави.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з 17.04.2006 року по 23.08.2006 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи з 01.10.2024 року по 18.12.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Пре прокуратуру», з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець