Справа № 260/5634/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5634/24 пров. № А/857/3722/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конопіхіна Антона Володимировича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (прийняте суддею Гаврилко С.Є. у м.Ужгород, в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження), у справі № 260/5634/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1) та військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та відправлення у військову частину НОМЕР_2 ; визнати протиправним та скасувати окремі положення наказу № 177 від 25.06.2024 p., виданого командиром військової частини НОМЕР_1 , а саме: в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати військову частину в/ч НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас, призваного під; час мобілізації, шляхом видачі наказу про виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача - адвокат Конопіхін А.В. оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи та підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що окрім незаконних дій ТЦК щодо позивача в частині мобілізації, експрес-проходження ВЛК та відмову у додатковому обстеженні, нелюдського та такого, що принижує честь та гідність, поводження як під час перебування в ТЦК, так і під час переїзду з ІНФОРМАЦІЯ_4 до полігонів, було також відверто проігноровано повідомлення ним працівників ТЦК про наявність у нього важких сімейних обставин хворого батька, за яким потрібен догляд і здійснювати цей догляд крім позивача нікому, так як позивач є єдиним сином (мати померла, інших родичів нема), а підготовка пакету документів для оформлення відстрочки не завершена в силу об`єктивних причин. Отримати відстрочку від мобілізації у зв`язку з необхідністю догляду за батьком позивач просто не встиг, але розпочав збір необхідних документів. Щодо висновку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами якого позивач визнаний придатним до військової служби, як і висновку ВЛК відділення № 1 ІНФОРМАЦІЯ_4 у АДРЕСА_1 , то такі в порушення п.3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого Наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008., з підписом про ознайомлення та датою не видавалися. Не надали копій висновків ВЛК та додатків до них вказані ТЦК навіть на адвокатські запити від 01.07.2024 року адвоката Учарової Є.О. Достовірно знаючи, що у позивача є хворий батько, який потребує догляду єдиного сина, та інші родичі, які б могли доглядати батька, відсутні, працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 не обмежились врученням повістки з визначенням дати прибуття до мобілізаційного пункту, а фактично негайно мобілізували позивача, позбавивши можливості реалізувати своє право на оформлення відстрочки від мобілізації чи хоча б можливості потурбуватись про подальшу долю батька. В результаті таких незаконних дій ОСОБА_1 , було мобілізовано та зараховано до особового складу в/ч НОМЕР_1 . Розглядаючи справу судом не було встановлено наявність доказів, які підтверджують підстави викладені позивачем у позові, якими позивач обґрунтовує вимоги до відповідача 1, зокрема, щодо умовно віднесених судом до першої групи. Зазначає, що суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд, в межах розгляду справи, не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний або непридатний до військової служби. Суд не прийняв до уваги положення вищевказаних норм та помилково прийшов до висновку відсутність в діях відповідача 1 порушень норм чинного законодавства. Так, суд першої інстанції надав оцінку висновкам проведеної ВЛК, натомість мав перевірити законність постановки позивача на облік відповідачем 1 та дотримання процедури направлення та проведення ВЛК. Крім того, суд першої інстанції аналізуючи норми Порядку № 560, помилково дійшов висновку про те, що у спірному випадку за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивач повинен був особисто подати на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу відповідну заяву, при цьому залишив поза увагою тай факт, що незаконними діями представників відповідача 1, позивач був позбавлений можливості подати відповідну заяву, позбавлений можливості зв`язку та фактично незаконно позбавлений волі. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 , проведено медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатом якого складено Довідку військово-лікарської комісії № 2223, згідно якої останнього визнано придатним до військової служби.

Винесенню указаної довідки передувало складення карти обстеження та медичного огляду від 17 червня 2024 року, у якій вказано про придатність позивача до військової служби.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 червня 2024 року № 507 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаних та резервістів у складі команди НОМЕР_1 відповідно додатку.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 177 від 25 червня 2024 року ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу, постановлено на всі види забезпечення.

23 липня 2024 року позивачем командиру в/ч НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

До вказаного рапорту позивач додав: висновок № 71/6 від 19 червня 2024 року про наявність порушення функцій організму; довідка ЛКК № 71 /6 від 19 червня 2024 року; свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 ; свідоцтво про смерть матері ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ; заява ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Маріаш В.І. 09 липня 2024 року, реєстр №1236; витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні № 257/14-11 від 18 червня 2024 року; копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ; копія паспорта та РНОКПП позивача.

Листом командира в/ч НОМЕР_1 № 1799/7 від 01 серпня 2024 року, позивачу було відмовлено з огляду на те, що подані військовослужбовцем документи не підтверджували наявності інвалідності у батька позивача ОСОБА_1 ..

Вважаючи дії відповідачів та наказ неправомірними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на неотримання висновків ВЛК не впливає на їх правомірність чи протиправність, а також правомірність оскаржуваного наказу. Судом не встановлено, що позивач звертався до уповноважених органів з приводу надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому такий продовжувався і діє станом на даний час.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, (далі Закон № 3543-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII, в редакції станом на час виникнення спірних відносин).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до абзацу 3 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції чинній станом на 04 травня 2024 року) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

18 травня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX.

Відповідно до статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону № 2232-XII, у редакції з 18 травня 2024 року, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (частина 12 статті 26 Закону № 2232-XII у редакції з 18 травня 2024).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на час мобілізації, а також на час подання рапорту про звільнення та розгляду військовою частиною рапорту позивача та прийняття рішення по його суті, законодавство зазнало змін, зокрема така підстава для звільнення, як наявність хворого батька, що підтверджується медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, змінилась, а тому для звільнення з військової служби військовослужбовець повинен довести необхідність постійного догляду за батьком з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 абзацу 4 Положення №1153/2008).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи є не достатніми для підтвердження того, що батько позивача є особою з інвалідністю І-ІІ групи, оскільки на час подання та розгляду рапорту позивача від 23 липня 2024 про звільнення з військової служби вже діяла нова редакція статті 26 Закону України №2232-XII, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції чинній на час подання рапорту та прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позивачем не підтверджено доказами підстави викладені у позові до ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо дій відповідача в частині зупинення його 18.06.2024 року та мобілізації.

Судом встановлено, що позивачем оскаржуються рішення ВЛК у зв`язку з незгодою визначення його медичного діагнозу, та не врахування ВЛК медичних даних, які на думку позивача повинні бути враховані.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд, в межах розгляду справи, не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний або непридатний до військової служби.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 806/526/16 та від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18.

Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення регулює Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року за № 560 (далі Порядок № 560)

Відповідно до пунктів 56 - 58 Порядку № 560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації). Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку. Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються. За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Таким чином, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивач повинен був особисто подати на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу відповідну заяву.

Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, що позивач звертався до уповноважених органів відповідача з приводу надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, відповідач 2 правомірно відмовив у задоволенні рапорту позивача та звільненні його з військової служби.

Відтак, наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 177 від 25 червня 2024 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, прийнято правомірно та підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача при призові його під час мобілізації в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конопіхіна Антона Володимировича залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 260/5634/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний