Справа № 520/10595/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 р. Справа № 520/10595/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.07.24 по справі № 520/10595/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області, апелянт), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 15.04.2024 року №59 про відмову йому у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 і від 26 вересня 2012 року №886» №1307 від 09.12.2021 на підставі довідки про заробітну плату в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС від 24.11.2016 року №149;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області провести йому перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 24.11.2016 №149, виданою ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 №643/491/16-ц. Розрахунок та обчислення розміру пенсії провести відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 №1307 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 і від 26 вересня 2012 року №886», з урахуванням коефіцієнта заробітної плати 11,33520 без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)/2024;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області виплачувати йому пенсію по інвалідності, нараховану ГУ ПФУ в Донецькій області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №59 від 15.04.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки №149 від 24.11.2016, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області з здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням довідки від №149 від 24.11.2016 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 20.07.1986 по 22.08.1986, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ГУ ПФУ в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач 2 зазначив, що прийняття певного рішення Пенсійним фондом в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання в які з боку суду є неприпустимим. Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Належним способом захисту прав позивача вважав зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача .

Звернув увагу суду, що заява ОСОБА_1 про перерахунок пенсії ГУ ПФУ в Харківській області не розглядалась та не вчинялось будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача, тому відсутні підстави для покладення зобов`язань на ГУ ПФУ в Харківській області. Проживання позивача на території, яку обслуговує ГУ ПФУ в Харківській області, не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним є те, який пенсійний орган прийняв рішення, що є предметом оскарження позивача, та стало підставою звернення до суду з позовом.

Зауважив, що з урахуванням положень ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», максимальний розмір пенсії, призначеної, в тому числі, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач надав суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких, заперечуючи проти доводів скарги позивача, вважаючи правомірним рішення суду першої інстанції, таким, що не має підстав для його скасування, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та з 30.04.2004 отримує пенсію по інвалідності (2 група захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі- Закон №796-ХІІ).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 у справі №643/491/16-ц зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» зробити перерахунок та видати ОСОБА_1 довідку встановленого зразка про заробітну плату за період з 20.07.1986 по 22.08.1986 у розмірі 1302 (тисяча триста дві ) грн 10 коп за час його перебування на спеціальних військових зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі довідки в/ч НОМЕР_1 від 22.08.1986.

В матеріалах справи наявна довідка ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» від 24.11.2016 №149 про те, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з 20.07.1986 по 22.08.1986 складала 1302,10 ( руб одна тисяча триста два коп 10) (а.с.11).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі №520/17121/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області №282 від 25.11.2020 про перерахунок ОСОБА_1 державної (основної) пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня поточного року, по формулі використаній в пункті 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати пенсію по інвалідності на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислення якої провести шляхом множення відсотку втрати працездатності, в даний час - 80%, на п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, і кожного наступного (відповідного) року в разі збільшення розмірів мінімальної заробітної плати на протязі року, встановленої законом на відповідний рік, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії, починаючи з 26.04.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №520/28257/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 29.09.2023 №59. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо перерахунку та виплати пенсії по інвалідності на підставі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 24.11.2016 №149, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Харківській області від 22.01.2024 №2000-0202-8/13237, наданого у відповідь на запит позивача, ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до довідки від 24.11.2016 №149 про заробітну плату, одержану за дні роботи в зоні відчуження, що міститься в матеріалах його пенсійної справи, коефіцієнт заробітної плати складає 11,33520.

08.04.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії згідно з довідкою про заробітну плату за роботу в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС від 24.11.2016 №149, виданою ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 №643/491/16-ц. Також позивач просив розрахунок та обчислення розміру пенсії провести відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 №1307 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 і від 26 вересня 2012 року №886», з урахуванням коефіцієнта заробітної плати 11,33520 без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)/2024.

Вказана заява розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області за принципом екстериторіальності.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Донецькій області від 15.04.2024 №59 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії згідно з довідкою про заробітну плату в зоні відчуження від 24.11.2016 №149, виданою ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 №643/491/16-ц, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №520/28257/23 не зобов`язує ГУ ПФУ в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до вказаної довідки.

Не погодившись із вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що видана позивачу на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 у справі №643/491/16-ц довідка ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» №149 від 24.11.2016 про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 20.07.1986 по 22.08.1986 за час його перебування на спеціальних військових зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є документом, на підставі якого може бути обчислений розмір пенсії позивача.

Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області , яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, не відповідає загальним вимогам, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, а саме: критеріям обґрунтованості та вмотивованості, відповідно до яких пенсійний орган мав навести переконливі та зрозумілі мотиви його прийняття, зокрема в частині зазначення висновків про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки №149 від 24.11.2016.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон 796-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 49 вказаного Закону, пенсії особам, віднесеним до категорій потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.ст.54, 57 і 59 Закону №796-ХІІ визначений у Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 (далі - Порядок №1210).

За змістом пп.3-4 п. 3 Порядку №1210, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження:

менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати (доходу) за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження;

менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу).

Відповідно до ст. 15 Закону №796-ХІІ, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» про зобов`язання провести перерахунок заробітної плати та видати нову довідку про заробітну плату, ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» видано довідку встановленого зразка №149 від 24.11.2016 про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 20.07.1986 по 22.08.1986 у розмірі 1302 руб 10 коп за час його перебування на спеціальних військових зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі довідки в/ч НОМЕР_1 від 22.08.1986.

У вказаній довідці зазначено, що позивач працював в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС, містяться відомості про розмір заробітної плати.

З огляду на вказані вище норми права, зазначена довідка, яка містить відомості про розмір заробітної плати за період роботи в зоні відчуження у період з 20.07.1986 по 22.08.1986 є документом, на підставі якого може бути обчислений розмір пенсії позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що довідка про заробітну плату ОСОБА_1 №149 від 24.11.2016, видана ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», є підставою для перерахунку його пенсії.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком №22-1.

Згідно з абзацем 2 підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Колегією суддів встановлено, що позивачем було додано до заяви про перерахунок пенсії від 08.04.2024 довідку ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» №149 від 24.11.2016 про заробітну плату в зоні відчуження за період з 20.07.1986 по 22.08.1986. Крім того, ця довідка наявна в матеріалах пенсійної справи позивача.

Підставою для відмови ГУ ПФУ в Донецькій області у перерахунку позивачу пенсії зазначено відсутність у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі №520/28257/23 зобов`язання пенсійного органу провести перерахунок та виплати пенсії відповідно до вказаної довідки.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, пенсійним органом зазначених вище принципів при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано не було.

Натомість, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, не відповідає загальним вимогам, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, а саме : критеріям обґрунтованості та вмотивованості, відповідно до яких пенсійний орган мав навести переконливі та зрозумілі мотиви його прийняття, зокрема в частині зазначення висновків про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки №149 від 24.11.2016.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №59 від 15.04.2024 про відмову у перерахунку позивачу пенсії з урахуванням довідки №149 від 24.11.2016, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», є необґрунтованим та протиправним.

Щодо доводів апеляційної скарги про дискреційні повноваження Пенсійного фонду в питаннях призначення (перерахунку) пенсії колегія суддів зазначає наступне.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини 2 статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Подібний правовий підхід щодо вибору ефективного способу захисту застосовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 9 листопада 2018 року у справі № 263/15749/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а, від 22 березня 2019 року у справі №815/6832/15, від 1 жовтня 2019 року у справі №826/3943/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/14837/16, від 15 червня 2021 року у справі № 200/12944/19-а, від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19, від 8 лютого 2022 року у справі №160/6762/21.

Крім того, у судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі № 620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/13288/21).

Згідно з ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз положень КАС України також дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що найбільш ефективним способом захисту прав та інтересів позивачки у розглядуваній справі буде зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням довідки №149 від 24.11.2016 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе».

Щодо посилань апелянта про відсутність підстав для покладання на ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язань вчинити певні дії, оскільки рішення від 15.04.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 приймалося ГУ ПФУ в Донецькій області, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 7-9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Також, постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, в редакції Постанови Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020, визначено, що заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (абз. 2 п.4.1.).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз.14 п. 4.2).

Тобто, Пенсійним фондом України за принципом екстериторіальності визначено пенсійний орган, який розглянув заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, та прийняв відповідне рішення. Цим органом є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Разом з тим, враховуючи факт перебування позивача на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання саме ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням довідки від №149 від 24.11.2016 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 20.07.1986 по 22.08.1986, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому, суд застосовує принцип «належного урядування» який висвітлений у тому числі в пунктах 70, 71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), відповідно до яких, зазначений принцип зокрема передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Отже, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Прогалини в чинному законодавстві не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян на перерахунок пенсії.

Оскільки саме держава (в особі Управління ПФ України) не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру перегляду власного незаконного та протиправного рішення, скасованого в судовому порядку, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Отже, посилання апелянта про відсутність підстав для покладення на нього зобов`язань є необґрунтованими з вищенаведених підстав.

Підстави для розподілу судових витрат згідно зі ст. 139 КАС України відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі № 520/10595/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін