Справа № 400/3213/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3213/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

20.06.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування у період за 18 днів квітня 2023 року, за 30 днів травня 2023 року, за 25 днів червня 2023 року, за 13 днів липень 2023 року, за 11 днів серпня 2023 року, за 21 день вересня 2023 року включно та невиплати в подальшому належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у загальному розмірі 393 333,32 грн. за період за 18 днів квітня 2023 року, за 30 днів травня 2023 року, за 25 днів червня 2023 року, за 13 днів липень 2023 року, за 11 днів серпня 2023 року, за 21 день вересня 2023 року включно.

В обґрунтування позову зазначено, що у жовтні 2022 року позивач був мобілізований та направлений для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . У період проходження військової служби позивач отримав поранення за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, виконуючи бойові завдання. Однак, в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 позивачеві не проводилась виплата додаткової грошової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК у зв`язку із отримання бойового поранення тяжкого ступеню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування у період за 18 днів квітня 2023 року, за 30 днів травня 2023 року, за 25 днів червня 2023 року, за 13 днів липень 2023 року, за 11 днів серпня 2023 року, за 21 день вересня 2023 року включно та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період за 18 днів квітня 2023 року, за 30 днів травня 2023 року, за 25 днів червня 2023 року, за 13 днів липень 2023 року, за 11 днів серпня 2023 року, за 21 день вересня 2023 року належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поранення (травма), пов`язане із захистом Батьківщини, а також перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, як підстави для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, відповідно до Постанови №168, підтверджено належними та допустимими доказами і фактично не заперечуються відповідачем.

З огляду на те, що підтвердженою є бездіяльність відповідача з нарахування та виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, відповідно до Постанови №168, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність безумовних правових підстав для зобов`язання відповідача вчинити ці дії в судовому порядку.

Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та помилково не враховано, що нарахування додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, відповідно до Постанови №168 здійснюється в розрахунку на місяць, у тому числі пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за наказом командира (начальника) військової частини, виданого на підставі відповідного рапорту (заяви) військовослужбовця.

З огляду на нормативне врегулювання умов нарахування вказаного виду грошового забезпечення, судом першої інстанції помилково не враховано, що у визначений період військовослужбовець із рапортом про виплату збільшеної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, не звертався, тому апелянт наполягає на правомірності своїх дій, не допущенні порушень прав та інтересів позивача та відсутності правових підстав для задоволення позовної заяви.

Також, апелянт не погоджується з розподілом судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката, оскільки ці витрати не підтверджено відповідним розрахунком вартості наданих послуг та доказами оплати правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судових рішень.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у жовтні 2022 року ОСОБА_1 був мобілізований та відправлений для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

За період проходження військової служби позивач за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань, отримував поранення.

Зокрема, 12.04.2022, відповідно до Довідки №642/1694 від 10.05.2023, позивач отримав «вогнепальні уламкові сліпі поранення верхньої лівої кінцівки. Множинні поранення лівої сідниці, сліпі поранення лівого стегна. Рвана рана підборіддя» за безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини, поблизу АДРЕСА_1 ».

Після отриманого поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 12.04.2023, 13.04.2023 по 16.04.2023, 17.04.2023 по 26.04.2023, з 19.07.2023 по 02.08.2023, з 06.09.2023 по 21.09.2023 у закладах охорони здоров`я.

Відповідно до довідки ВЛК №255 від 25.04.2023, позивач потребував відпустки для лікування після ТЯЖКОГО поранення на 30 календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК №1360 від 25.05.2023, позивач потребував відпустки для лікування після ТЯЖКОГО поранення на 30 календарних днів, поранення «Так, пов`язане з захистом Батьківщини».

Відповідно до довідки ВЛК №1898 від 21.08.2023, позивач потребував відпустки для лікування після ТЯЖКОГО поранення на 30 календарних днів, поранення «Так, пов`язане з захистом Батьківщини».

За періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК у зв`язку із отриманням бойового поранення тяжкого ступеню позивачеві не проводилась виплата додаткової грошової винагороди.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Передбачено, що вказана постанова набирає чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 року №400 у пункт 1 Постанови №168 внесено зміни, доповнивши перелік осіб, які включаються відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у тому числі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 року №793, вищенаведені положення Постанови №168 передбачають, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

У кожних випадках змін, внесених до Постанови №168 у період спірних правовідносин, передбачено, що цей акт Кабінету Міністрів України застосовується з 24.02.2022 року.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197.

Відповідно до пункту 3 Наказу №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно Окремого дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29 стосовно порядку і умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково слід зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць слід видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Як постановою Постановою №168 так і пунктом 7 Окремого доручення №912/з/29 передбачено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

У Довідці обов`язково слід зазначати:

військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини;

інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;

обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва);

підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн. за час цієї відпустки.

Аналіз наведених правових норм показав, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, гарантується і військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

В контексті спірних правовідносин, слід враховувати, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється за наказом командира військової частини, виданого на підставі довідки про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) та оформленої командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

Отже, особливості нарахування і виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, свідчать про те, що такий вид додаткової винагороди здійснюється за наявності відповідних обставин, на підставі наказу командира військової частини та не поставлена в залежність від подання військовослужбовцем відповідного рапорту.

Виходячи з обставин цієї справи, судом першої інстанції правильно враховано, що факт безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також одержання ним під час таких заходів поранення, підтверджений документально та не заперечуються відповідачем.

Також, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках у зв`язку із хворобою.

У період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я позивач вважався таким, що проходив військову службу, є військовослужбовцем, яким отримано тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, а тому гарантовано мав право на виплату додаткової винагороди в порядку і розмірах, визначених чинним законодавством.

Оскільки відповідач покладені на нього функції не виконав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та в установленому порядку.

Стосовно витрат, понесених позивачем на правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом адміністративної справи, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вказаної статті КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Слід враховувати, що відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

Вказані положення кореспондуються із приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, згідно яких гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що за визначеннями, наведеними у пунктах 2, 6, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із статтею 19 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності є, у тому числі:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу входить до предмета доказування у справі, а отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг, у зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Так, 06.12.2023 року між Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» (Адвокатське бюро) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено Договір №06/12 про надання професійної правничої допомоги, за яким Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту усіма законними методами та способами для захисту та відновлення порушених, оспорюваних та/або невизнаних прав і законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати Адвокатського бюро.

У пункті 2.1 Договору Сторонами обумовлено, що доручення Клієнта і обсяг правничої допомоги (перелік робіт і послуг), що надається Адвокатським бюро, визначається в укладених мі Сторонами додатках до цього Договору.

У Додатку №1 до Договору від 06.12.2023 року №06/12 Сторони погодили наступний перелік та вартість послуг за договором:

консультація щодо вирішення справи у судовому порядку (витрачений час 3 год., ціна 1000 грн.);

складання адвокатського запиту (витрачений час 1 год., ціна 1000 грн.);

складання заяви про виплату додаткової винагороди (витрачений час 2 год., ціна 2000 грн.);

складання адміністративного позову (витрачений час 7 год., ціна 7000 грн.);

складання будь-яких заяв, клопотань (ціна від 2000 грн.);

підготовка подачі позову (витрачений час 2 год., вартість 2000 грн.);

представництво інтересів в суді (ціна 2000 грн.);

перегляд справи в суді апеляційної інстанції (ціна від 5000 грн.).

Згідно Акту надання послуг №1 до Договору №06/12 від 06.12.2023 року, Сторонами підтверджено надання позивачеві наступної правової допомоги в суді першої інстанції:

консультація щодо вирішення справи у судовому порядку (витрачений час 3 год., ціна 1000 грн.);

складання адвокатського запиту (витрачений час 1 год., ціна 1000 грн.);

складання заяви про виплату додаткової винагороди (витрачений час 2 год., ціна 2000 грн.);

складання адміністративного позову (витрачений час 7 год., ціна 7000 грн.);

підготовка подачі позову (витрачений час 2 год., вартість 2000 грн.);

представництво інтересів в суді (ціна 2000 грн.).

Повноваження Адвоката на представлення Клієнта в суді першої інстанції оформлено ордером Серії АР №1170928.

Судом першої інстанції правильно враховано, що вид правничих послуг, їх вартість, обсяги, а також строки виконання, сторонами узгоджено у відповідному Договорі та Додатковій угоді до Договору.

Не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи апелянта про необхідність додаткового зменшення понесених витрат позивача у зв`язку із правничою допомогою, оскільки під час розподілу цих витрат суд керувався принципом обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору та в результаті дійшов висновку про необхідність їх зменшення при відшкодуванні за рахунок суб`єкта владних повноважень.

Також, згідно Акту надання послуг №2 до Договору №06/12 від 06.12.2023 року, Сторонами підтверджено надання позивачеві наступної правової допомоги в апеляційному суді:

складання відзиву (витрачений час 7 год., ціна 7000 грн.);

підготовка до подачі відзиву до канцелярії (витрачений час 2 год., ціна 2000 грн.).

Повноваження Адвоката на представлення Клієнта в апеляційному суді оформлено ордером Серії АР №1189815.

Перевіривши представлені учасниками матеріали та їх доводи, апеляційний суд враховує, що вид правничих послуг, їх вартість та обсяги сторонами узгоджено у відповідному Договорі та додатковій угоді до цього Договору.

За цими матеріалами апеляційний суд встановив, що ці послуги пов`язані зі складенням заяв, представництвом, тобто відповідно до положень статтей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI відносяться до видів адвокатської діяльності.

Зокрема, такий вид послуг, наданий позивачеві у виді підготовки відзиву на апеляційну скаргу в цій адміністративній справі є документально підтвердженим та безпосередньо пов`язаним із процесуальними правами учасника.

Натомість, колегія суддів враховує, що такий вид послуги, як підготовка відзиву до подачі через підсистему «Електронний суд» (витрачений час 2 год., ціна 2000 грн.) фактично є послугою, пов`язною зі складанням відзиву на апеляційну скаргу, а тому не вбачається обґрунтованих і правових підстав для відшкодування позивачеві цих витрат на правову допомогу.

Також, апеляційний суд враховує, що між сторонами у Додатку №1 до Договору від 06.12.2023 року №06/12 Сторони погодили, що вартість послуги, зокрема, стосовно складання будь-яких заяв, заперечень тощо становить від 2000 гривень.

При цьому, збільшений розмір витрат за складання відзиву на апеляційну скаргу до 7000 гривень залишається необґрунтованим заявником, а тому, виходячи з критеріїв співмірності понесених витрат та складністю цієї справи, колегія суддів вважає, що позивачеві підлягають відшкодуванню понесені судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у межах суми 2000 грн.

Враховуючи викладене у сукупності, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи, а тому колегія суддів вважає, що судові рішення відповідно до статті 316 КАС України підлягають залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) судові витрати, понесені на правову допомогу, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв