Справа № 480/104/25
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2025 року Справа № 480/104/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/104/25
за позовом ОСОБА_1
до Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, яка полягає у ненаданні обґрунтованої письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 від 01.06.2024.
2. Зобов`язати Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації надати Громику А.В. письмову відповідь, яка містить докладний виклад заходів, здійснених у зв`язку з розглядом його заяви від 01.06.2024, та чіткі й обґрунтовані відповіді на поставлені у цій заяві запитання.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що у червні 2024 року позивач надіслав до Міністерства охорони здоров`я України письмове звернення, в якому виклав обставини порушення прав його матері як пацієнта і клопотав провести перевірку цих обставин.
У липні 2024 року звернення було переадресовано до Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.
24.07.2024 позивач отримав відповідь на подане звернення. Відповідь надано за підписом заступниці начальника Управління охорони здоров`я Хомети Г.А. (вих. № 01 26/2/1675 від 23.07.2024).
Позивач вважає, що відповідь на звернення є неповною, оскільки за винятком кількох словесних формулювань у відповіді викладено те, що і так було відомо і більш того, всі обставини було викладено у поданому зверненні.
Позивач зазначив, що у поданому зверненні було поставлено кілька важливих запитань, пов`язаних з госпіталізацією матері. Необхідність розібратися і дати відповіді на них випливає з самої суті подій, що відбулися. Незважаючи на це, жодної чіткої, зрозумілої та обґрунтованої відповіді на жодне з поставлених запитань Управління охорони здоров`я не надало.
Крім того, з отриманої відповіді неможливо зрозуміти, що взагалі було зроблено у зв`язку з розглядом звернення. Про те, як саме проходила комісійна перевірка, про яку йдеться у відповіді, залишається лише здогадуватися. Що то була за комісія? Ким, коли, яким розпорядчим документом і на підставі яких положень законодавства України її було утворено? Хто входив до складу комісії та хто її очолював? Як саме комісія працювала? Які обставини за змістом звернення було перевірено? Яких висновків і на підставі яких даних комісія дійшла? Нічого з цього у відповіді на звернення не повідомлено.
Позивач самостійно дізнався, що лікарі, яких стосувалося звернення, надали письмові пояснення. А також дізнався, що відбувалися якісь засідання, під час яких надавалася оцінка обставинам госпіталізації матері. Про дату і час тих засідань, і про те, чи міг позивач взяти в них участь, не повідомили.
Не погодившись з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 08.01.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що основним галузевим законом, що застосовується у сфері медичного забезпечення населення є Закон України Основи законодавства України про охорону здоров`я, що визначає правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулює суспільні відносини у цій сфері.
Управління відповідно до покладених на нього завдань, окрім інших функціональних напрямків за галузевою ознакою у сфері охорони здоров`я, визначених розділом 6 Положення, також здійснює розгляд в установленому законодавством порядку звернень громадян.
У червні 2024 року позивач звернувся до МОЗ України з письмовою заявою (зверненням) від 01.06.2024, в якій виклав обставини порушення (на думку позивача) прав його матері, як пацієнта і клопотав провести перевірку цих обставин. МОЗ України визначило Управління уповноваженим суб`єктом розгляду звернення й відповідно 05.07.2024 перенаправило таке звернення відповідачу та уповноважило його розглянути порушені у зверненні позивача питання, та у разі виявлення підстав, вжити відповідні заходи реагування, про результати розгляду поінформувати автора звернення у встановлений законодавством.
У подальшому 24.07.2024 позивач отримав від відповідача відповідь на звернення (вих. №01 26/2/1675 від 23.07.2024), яку він вважає необґрунтованою.
Виходячи зі змісту відповіді на звернення, позивачу надано у встановлений законодавством строк відповіді на всі ключові питання, по суті його звернення.
Поняття ж якими оперує позивач, зокрема - чітка відповідь, зрозуміла відповідь та обґрунтована відповідь є оціночними, розуміння їх змісту може кардинально відрізнятись у різних осіб. Це зумовлено тим, що чинне законодавство до форми відповіді відповідача на звернення вимог не встановлює, обмежившись при цьому обов`язком розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40 Конституції України) та обов`язком письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення (ст. 19 Закону №393/96-ВР). Тож, законодавець залишив право визначати зміст відповіді на звернення за суб`єктом надання відповіді на таке звернення.
Крім того, питання позивача, викладені у позовній заяві, зокрема: Про те, як саме проходила комісійна перевірка, про яку йдеться у відповіді, залишається лише здогадуватися. Що то була за комісія? Ким, коли, яким розпорядчим документом і на підставі яких положень законодавства України її було утворено? Хто входив до складу комісії та хто її очолював? Як саме комісія працювала? Які обставини за змістом звернення було перевірено? Яких висновків і на підставі яких даних комісія дійшла? Нічого з цього у відповіді на звернення не повідомлено., у зверненні від 01.06. 2024 порушені не були, тому твердження позивача щодо того, що відповідь на звернення має містити відповіді на ці питання, або у формі визначеній уявою позивача є необґрунтованим та помилковим.
При цьому відповідач зауважив, що зі змісту самої позовної заяви чітко вбачається виключно незгода позивача з позицією відповідача в частині оцінки дій лікаря ОСОБА_2 (дії визнані такими, що відповідають вимогам чинних нормативних актів), а не заявлена необґрунтованість самої відповіді.
Отже, доводи позивача в цій частині також є безпідставними та необґрунтованими.
Більше того, позивачу ніхто не міг та не перешкоджав реалізувати його права, передбачені ст. 18 Закону №393/96-ВР, на ознайомлення з матеріалами перевірки й відповідно подачу додаткових матеріалів, які він вважає за необхідне подати в межах розгляду його звернення.
Так, позивач за результатами розгляду його звернення, при ознайомленні із матеріалами такої перевірки цього не зробив, будь яких клопотань не заявляв.
Згідно матеріалів перевірки, позивач особисто ознайомився зі всіма матеріалами перевірки його звернення в інтересах ОСОБА_3 , про що він у позовній заяві змовчав.
Таким чином, вважає вищезазначені доводи позивача є надуманими та не заслуговують на увагу.
Відповідачем при розгляді звернення, в межах компетенції, здійснено вичерпний перелік заходів спрямованих на перевірку обставин, викладених у зверненні.
Відповідно до наказу управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації № 534-ОД від 12.07.2024 була створена комісія для перевірки якості надання допомоги хворій Г. у КНП Центральна міська клінічна лікарня №1, з метою проведення експертної оцінки якості надання медичної допомоги закладами, які приймали безпосередню участь у наданні медичної допомоги.
Клініко-експертною комісією, створеною на виконання зазначеного наказу проведено експертну оцінку якості надання медичної допомоги хворій та медичного обслуговування на підставі наданої закладами охорони здоров`я наявної облікової документації, іншої медичної документації, копій рішень медичних рад з контролю якості медичної допомоги по розгляду випадку надання медичної допомоги зазначеній хворій з пояснювальними записками всіх причетних до її надання, оцінки спеціалістів відповідної кваліфікації. Також проведено оцінку відповідності наданої допомоги вимогам клінічних протоколів, нормативно-правових актів у сфері охорони здоров`я.
Після надходження матеріалів 23.07.2024 року було проведено засідання комісії, на її засідання не запрошували лікарів за відсутності необхідності, та, враховуючи, що матеріали містять конфіденційну інформацію (відносно діагнозів) не запрошували заявника.
Члени комісії детально вивчили наступні матеріали: звернення громадянина ОСОБА_1 , довідку ТОВ Перший медичний дім Мій лікар про результати проведеної перевірки у закладі відносно дій сімейного лікаря. результати перевірки в КНП Центральна міська клінічна лікарня №1, пояснення лікарів, довідку про комісійний розгляд звернення ОСОБА_1 від управління охорони здоров`я Сумської міської ради та ін.
Після вивчення матеріалів члени комісії прийшли до висновків, що причиною звернення громадянина ОСОБА_1 до МОЗ України стало відсутність чіткого порядку госпіталізації хворих у КНП Центральна міська клінічна лікарня №1, а саме те, що лікар приймального відділення не повинен направляти родичів пацієнта до відділення узгоджувати госпіталізацію, коли це він повинен робити самостійно, після огляду пацієнта. В зв`язку з цим, в межах компетенції, було рекомендовано директору лікарні доопрацювати алгоритм порядку госпіталізації паліативних хворих у відділення стаціонару. Вказані недоліки були відображені у висновку за результатами клініко-експертної оцінки.
Відповідно було встановлено, що анемія виникла на фоні хронічного захворювання, що не являється гострим станом і не може розцінюватись як ургентний випадок, тому перший тип направлення, а саме планове, був абсолютно вірним. В подальшому лікар змінила тип направлення на ургентне під тиском сина хворої (чого не повинна була робити), що не відповідає стану хворої, про це свідчить повторний аналіз крові в якому показники гемоглобіну та еритроцитів підвищились в порівнянні з попереднім аналізом. Зміна направлення з ургентного на планове було необхідно для госпіталізації хворої до паліативного відділення, так як паліативні хворі можуть бути госпіталізовані лише в плановому порядку.
Засідання комісії було оформлено протоколом від 23.07.2024 року, відповідно був оформлений висновок КЕК. Зазначені матеріали долучені до матеріалів перевірки звернення ОСОБА_1 .
Заявник звертався в Управління охорони здоров`я Сумської ОДА з проханням ознайомити його з результатами розслідування, але було роз`яснено, що матеріали містять конфіденційну інформацію відносно діагнозів хворої і можуть бути надані за зверненням самої хворої, або за наявності повноважень від неї. Проте як з моменту подання звернення ОСОБА_1 від 01.06.2024 до МОЗ України і до закінчення розгляду звернення, так і після надання йому додаткової відповіді (щодо можливості ознайомлення) про необхідність надання повноважень від особи чи відповідної заяви для можливості ознайомлення із конфіденційною інформацією стосовно іншої особи ОСОБА_1 до управління не надав.
Управлінням, в межах компетенції, надано вичерпну і обґрунтовану відповідь заявнику, за результатами розгляду заяви в якій указали про недоліки, які виявили у КНП Центральна міська клінічна лікарня №1 та поінформували про причину зміни статусу направлення. Тобто відповідь ОСОБА_1 було сформовано із урахуванням вимог чинного законодавства, у тому числі й щодо дотримання права особи на таємницю про стан здоров`я та дотримання лікарської таємниці, визначених статтями 39-1, 40 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 22-27).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Міністерства охорони здоров`я із заявою від 01.06.2024, в якій просив провести ретельну перевірку діянь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідного чоловіка (описаний у тексті заяви) на предмет того, чи є вони такими, які вчинено у межах прав, обов`язків та стандартів роботи лікаря. За результатами перевірки просив дати відповіді на такі запитання:
1) чи повинна була ОСОБА_4 виписати термінове направлення?
2) чи повинні були співробітники Центральної міської клінічної лікарні госпіталізувати матір невідкладно після ознайомлення з показниками її здоров`я?
3) чи мала право ОСОБА_5 давати розпорядження щодо скасування термінового статусу направлення і чи повинна була ОСОБА_4 виконувати таке розпорядження?
Якщо відповідні діяння вчинено поза межами прав, обов`язків та стандартів роботи лікаря, то наполягав на притягненні винних осіб до передбаченої законодавством відповідальності (а.с. 4-6).
Відповідач у листі від 23.07.2024 № 01-26/2/1675 повідомив, що Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації в межах компетенції, комісійно розглянуло звернення до Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2024 щодо надання медичної допомоги матері заявника і зазначило наступне.
Сімейний лікар ОСОБА_4 03.05.2024 виписала матері заявника направлення на планове стаціонарне лікування загального напрямку, профіль терапія, що відповідає вимогам чинних нормативних актів, оскільки анемія не пов`язана з гострою кровотечею, а викликана наявним хронічним захворюванням. Дане направлення було змінено на термінове за наполяганням заявника.
У ході перевірки з`ясовано, що непорозуміння виникло внаслідок відсутності у КНП Центральна міська клінічна лікарня Сумської міської ради порядку планової госпіталізації хворих.
Директорові КНП Центральна міська клінічна лікарня Сумської міської ради направлено лист щодо удосконалення системи планової госпіталізації хворих до відділень стаціонару.
Мати заявника 06.05.2024 була госпіталізована в паліативне відділення з терапевтичними ліжками зазначеного закладу, де була надана необхідна медична допомога в межах пакету Стаціонарна паліативна допомога. У зв`язку з цим було змінено тип направлення (а.с. 7).
Не погодившись з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР).
Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правова процедура ("fair procedure" - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).
При цьому частинами третьою, четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Отже, відповідно до норм чинного законодавства звернення громадян мають розглядатися тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.
Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 800/580/17.
№ 800/580/17.За змістом частини 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно із ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Таким чином, у разі надходження до органу звернення громадянина, відповідний орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені у цьому зверненні обставини та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Це закономірно означає, що орган, до якого відбулося звернення, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні, скарзі).

Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16 зазначив, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Міністерства охорони здоров`я із заявою від 01.06.2024, в якій просив провести ретельну перевірку діянь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідного чоловіка (описаний у тексті заяви) на предмет того, чи є вони такими, які вчинено у межах прав, обов`язків та стандартів роботи лікаря. За результатами перевірки просив дати відповіді на такі запитання:

1) чи повинна була ОСОБА_4 виписати термінове направлення?

2) чи повинні були співробітники Центральної міської клінічної лікарні госпіталізувати матір невідкладно після ознайомлення з показниками її здоров`я?

3) чи мала право ОСОБА_5 давати розпорядження щодо скасування термінового статусу направлення і чи повинна була ОСОБА_4 виконувати таке розпорядження?

Відповідач у листі від 23.07.2024 № 01-26/2/1675 повідомив, що Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації в межах компетенції, комісійно розглянуло звернення до Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2024 щодо надання медичної допомоги матері заявника і зазначило наступне.

Сімейний лікар ОСОБА_4 03.05.2024 виписала матері заявника направлення на планове стаціонарне лікування загального напрямку, профіль терапія, що відповідає вимогам чинних нормативних актів, оскільки анемія не пов`язана з гострою кровотечею, а викликана наявним хронічним захворюванням. Дане направлення було змінено на термінове за наполяганням заявника.

У ході перевірки з`ясовано, що непорозуміння виникло внаслідок відсутності у КНП Центральна міська клінічна лікарня Сумської міської ради порядку планової госпіталізації хворих.

Директорові КНП Центральна міська клінічна лікарня Сумської міської ради направлено лист щодо удосконалення системи планової госпіталізації хворих до відділень стаціонару.

Мати заявника 06.05.2024 була госпіталізована в паліативне відділення з терапевтичними ліжками зазначеного закладу, де була надана необхідна медична допомога в межах пакету Стаціонарна паліативна допомога. У зв`язку з цим було змінено тип направлення (а.с. 7).

Аналізуючи зміст відповіді Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації від 23.07.2024 № 01-26/2/1675, суд приходить висновку, що відповідачем в межах своєї компетенції, надав обґрунтовану письмову відповідь, розглянуту з дотриманням терміну, визначеного законом і надіслану на зазначену позивачем у скарзі адресу, що не заперечується позивачем.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач вважає, що обґрунтованої відповіді не було надано та не погоджується із результатами перевірки його звернення, зокрема що наведена перевірка була проведена необ`єктивна та без його участі.

Разом з тим, суд наголошує, що наведені доводи позивача щодо неповідомлення його про дату, час, місце розгляду його заяви, викладені у позові, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Закону України «Про звернення громадян» орган (особа), що здійснює розгляд звернення (скарги) громадянина, запрошує його на засідання за проханням такого громадянина. Однак заява від 01.06.2024 року не містить прохання заявника взяти участь у розгляді такої заяви.

Крім того, позивач не зазначає, на які конкретно питання не було йому надано відповідь відповідачем та в чому полягали необґрунтованість відповіді Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації від 23.07.2024 № 01-26/2/1675.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно, вчасно перевірив заяву позивача та письмово повідомив останнього про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому позов задоволенню не підлягає.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук