Справа № 200/1172/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року Справа№200/1172/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання незаконними дій, стягнення заборгованості з заробітної плати та моральної шкоди

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання незаконними дій щодо невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6109/23 від 21.12.2023 року;

- стягнення заборгованості з заробітної плати у розмірі 45828,04 гривень;

- стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень.

Також просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості із невиплаченої заробітної плати за один місяць (жовтень 2023 року) у розмірі 5754,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходила державну службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6109/23 від 21.12.2023 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного суду від 11.04.2024 року, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в порядку статті 132 Кодексу про працю України та стягнення 108096 гривень 56 копійок за порушення вимог пункту 8 статті 8 ЗУ «Про державну службу», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету міністрів України № 440 від 12.04.2022 року «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період дії воєнного стану». Скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.09.2023 року № 375 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , а саме: пункт шостий та абзацу шостий пункту сьомого наказу.

За період жовтень 2023 липень 2024 року із заробітної плати позивача виконання абзацу шостого пункту сьомого наказу від 18.09.2023 року № 375, визнаного судом незаконним, здійснено стягнення грошових сум на загальну суму 45828,04 грн.

Вважає, що у зв`язку із скасуванням рішенням суду абзацу шостого пункту сьомого наказу від 18.09.2023 року № 375 у відповідача відсутні будь які підстави для стягнення із позивача будь - яких грошових сум.

Вказує, що відповідач, не повертаючи позивачу незаконно утримані з неї кошти, порушує право позивача, тому позивач змушена звернутися суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідач надав письмовий відзив 27.02.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу), тож позивачем пропущено строк звернення до суду.

Вказує, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 від Слідчого управління ГУ НП в Донецькій області надійшла вимога в порядку ст. 40, 93 КПК України від 18 липня 2023 року №052/2/20-2023 «Про проведення службового розслідування стосовно службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якій містилася інформація щодо перебування за кордоном державних службовців ІНФОРМАЦІЯ_4 працівника ЗСУ ОСОБА_2 та працівника ЗСУ ОСОБА_3 в період з 26.03.2022 року по 16.03.2023 року, а в цей період їм здійснювалося нарахування заробітної плати відповідно до посад.

На підставі вищезазначеного листа в ІНФОРМАЦІЯ_5 було призначено та проведено службове розслідування. Відповідно до статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон-160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

За результатами службового розслідування наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.09.2023 року № 375 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог пункту 8 статті 8 ЗУ «Про державну службу», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету міністрів України №440 від 12.04.2022 року «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період дії воєнного стану» притягнуто до матеріальної відповідальності головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 та стягнуто 108 096,56 грн.

Наголошує, що судовим рішення дійсно скасовано пункт шостий та абзац шостий пункту сьомого наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.09.2023 року № 375 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , проте відповідно до наказу Міністерства Оборони України від 30 грудня 2016 року № 744 «Про організацію претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень» керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири (начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств зобов`язані виконувати судові рішення, які набрали законної сили, та виконавчі документи (далі - судові рішення та виконавчі документи), установлені Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». У разі надходження судових рішень та виконавчих документів до структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств їх командири (начальники, керівники) зобов`язані забезпечити їх реєстрацію, розгляд та організацію виконання. Для організації безпосереднього виконання судових рішень та виконавчих документів призначаються відповідальні посадові особи.

На виконання судового рішення у справі №200/6109/23 від 21.12.2023 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 було видано наказ від 11.05.2024 № 167 «Про внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 вересня 2023 року № 375 та було скасовано пункт шостий та абзац шостий пункту сьомого наказу.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, проходила державну службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.07.2021 року №1 ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6109/23 від 21.12.2023 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного суду від 11.04.2024 року, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в порядку статті 132 Кодексу про працю України та стягнення 108096 гривень 56 копійок за порушення вимог пункту 8 статті 8 ЗУ «Про державну службу», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету міністрів України № 440 від 12.04.2022 року «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період дії воєнного стану».

Крім того, вказаним рішенням суду було скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.09.2023 року № 375 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , а саме: пункт шостий та абзац шостий пункту сьомого наказу.

За період жовтень 2023 липень 2024 року із заробітної плати позивача виконання абзацу шостого пункту сьомого наказу від 18.09.2023 року № 375, визнаного судом незаконним, здійснено стягнення грошових сум на загальну суму 45828,04 грн.

Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Зазначеним вище судовим рішенням, зокрема встановлено такі обставини.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.03.2022 року № 43 «Про запровадження дистанційної роботи» з 21 березня 2022 року для державних службовців та працівників Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_9 запроваджено дистанційну роботу.

Згідно абзацу другого частини 1 наказу державні службовці можуть виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_8 , в тому числі за кордоном на період дії воєнного або надзвичайного стану України чи в її окремих регіонах, та протягом 10 днів після припинення або скасування такого стану.

Пунктом 3 зазначеного наказу безпосереднім керівникам наказано контролювати виконання працівниками завдань визначених функціональними обов`язками та пунктом 2 цього наказу з одночасним покладенням на таких керівників ведення обліку робочого часу підлеглих працівників. (пункти 3.1., 3.2.)

Відповідно до пункту 4 наказу за невиконання обов`язків передбачених пунктом 2 цього наказу, працівників може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку передбаченому законом.

У зв`язку з ескалацією збройної агресії РФ проти України зокрема на території Донецької області та безпосередньо міста Краматорська, 26.03.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.03.2022 року № 43 «Про запровадження дистанційної роботи» прийняте рішення щодо необхідності покинути територію України та тимчасового переміщення до Республіки Польща.

Наказом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 28.04.2022 року № 51 «Про запровадження дистанційної роботи», внесено зміни до пункту першого наказу від 21.03.2022 року № 43 та викладено у наступній редакції: «Державні службовці та працівники, які перебувають на території України, можуть виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_8 , на період дії воєнного стану в Україні».

До ІНФОРМАЦІЯ_1 від Слідчого управління ГУНП в Донецькій області надійшла вимога в порядку ст. 40, 93 КПК України від 18 липня 2023 року №052/2/20-2023 «Про проведення службового розслідування стосовно службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 , в якій містилася інформація щодо перебування за кордоном державного службовця ОСОБА_1 в період з 26.03.2022 року по 16.03.2023 року, а в цей період їй здійснювалося нарахування заробітної плати відповідно до посад.

Відповідно до табелю обліку робочого часу ІНФОРМАЦІЯ_4 з березня 2022 року по березень 2023 позивач виконувала обов`язки згідно штатного розкладу, відповідно до витягів з наказів начальника за період березня 2022 року по березень 2023 року позивачу нараховувалися заробітна плата та премії, заробітна плата виплачувалася у повному обсязі, про що свідчить картка особового рахунку на працівника за відповідний період.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 18.09.2023 року № 375 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог пункту 8 статті 8 ЗУ «Про державну службу», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 12.04.2022 року «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період дії воєнного стану» наказано притягнути до матеріальної відповідальності головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача в порядку статті 132 Кодексу про працю України.

Згідно абзацу 6 пункту 7 наказу визначено начальнику відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою відшкодування збитків завданих державі, занести до Книги грошових стягнень та нарахувань та стягнути з головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 та іншого працівника 1 108 096 гривень 56 копійок.

Як зазначено вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6109/23 від 21.12.2023 року визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в порядку статті 132 Кодексу про працю України та стягнення 108096 гривень 56 копійок за порушення вимог пункту 8 статті 8 ЗУ «Про державну службу», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету міністрів України № 440 від 12.04.2022 року «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період дії воєнного стану».

Разом з тим, суд зауважує, що питання повернення незаконно утриманих сум з заробітної плати позивача не було предметом розгляду адміністративної справи № 200/6109/23.

Відповідач зазначив, що виконав судове рішення шляхом внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 вересня 2023 року № 375 та було скасовано пункт шостий та абзац шостий пункту сьомого наказу, однак незаконно утримані з позивача кошти, не повернув.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо неповернення стягнутих з заробітної плати позивача сум згідно наказу про матеріальну відповідальність, який в подальшому був скасований рішенням суду, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вказаною нормою суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Приписами ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників унормовано статтею 130 КЗпП України.

Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Як зазначено вище, спірним наказом, скасованим у подальшому судом, на позивача було покладено відповідальність відповідно до статті 132 КЗпП України.

Зокрема, відповідно до вказаної статті, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно зі ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, видано унормовано статтею 130 го на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Статтею 136 КЗпП України передбачено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду.

Крім того, роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду відповідно до правил ч.2 ст.233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.

Як встановлено судом у справі у справі №200/6109/23, відповідач не звертався до суду, а наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 18.09.2023 року № 375 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог пункту 8 статті 8 ЗУ «Про державну службу», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 12.04.2022 року «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період дії воєнного стану» притягнув позивача до матеріальної відповідальності в порядку статті 132 Кодексу про працю України.

При цьому, у відповідності до абзацу 6 пункту 7 цього наказу начальнику відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою відшкодування збитків завданих державі наказано занести до Книги грошових стягнень та нарахувань та стягнути суму збитків з головного спеціаліста мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 .

За період жовтень 2023 липень 2024 року із заробітної плати позивача на виконання абзацу шостого пункту сьомого наказу від 18.09.2023 року № 375, визнаного судом незаконним, здійснено стягнення грошових сум на загальну суму 45 828,04 грн., а саме: за жовтень 2023 р.- 5754,25 грн; за листопад 2023 р. 4718,91 грн; за грудень 2023 р. 9098,67 грн; за січень 2024 р. 2920,54 грн; лютий 2024 р. 5812,41 грн; за березень 2024 р. 4651,29 грн; за квітень 2024 р. 9603,32 грн; за травень 2024р. - 3268,65 грн.

Таким чином, оскільки судовим рішенням було встановлено, що відповідач незаконно стягнув з позивача 45 828,04 грн., то дані кошти підлягають поверненню на користь позивача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Разом з тим, вимога про визнання незаконними дій щодо невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6109/23 від 21.12.2023 року не підлягає задоволенню, оскільки питання повернення незаконно утриманих сум з заробітної плати позивача не було предметом розгляду адміністративної справи № 200/6109/23.

Крім того, суд зауважує, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду унормовано статтею 383 КАС України і не передбачає подання окремого позову.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005).

Позивач обгрунтувала моральну шкоду недоотриманням частини заробітної плати, яка їй відшкодовується даним рішенням, глибоких душевних стражданнях у зв`язку з фактичним наклепом з боку відповідача, що потягли за собою негативні наслідки у відношеннях з членами колективу, викликало нервовість у самого позивача та невиконанням рішення суду у справі № 200/6109/23, предметом якого не було стягнення певних, незаконно утриманих сум та яке відповідач виконав у добровільному порядку.

При цьому, позивач не надала жодних доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди та її ступеню, за яких обставин вони заподіяні, чому позивач оцінила моральну шкоду на суму, яка перевищує суму стягнення з відповідача утриманих сум заробітної плати, з чого вона при цьому виходила, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а відтак, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості із невиплаченої заробітної плати за один місяць (жовтень 2023 року) у розмірі 5754,25 грн.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також має інвалідність ІІ групи, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

На підставі ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання незаконними дій, стягнення заборгованості з заробітної плати, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 45828 (сорок п`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 04 копійки.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості із невиплаченої заробітної плати за один місяць (жовтень 2023 року) у розмірі 5754 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 25 копійок.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 07 квітня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова