Справа № 240/7032/24
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2025-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Справа № 240/7032/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 240/7032/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 , у якій, з урахуванням заяви про залишення позову без розгляду в частині, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 14.02.2024 в частині звільнення з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 14.02.2024 в частині звільнення з військової служби та прийняти рішення про звільнення позивача на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що 20.02.2024 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 його адвокатом в адресу військової частини був направлений рапорт від 14.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абз. 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дядьком ОСОБА_2 , який не має інших осіб для здійснення такого догляду, а також на підставі абз. 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 рідного брата ОСОБА_3 , санітара лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 , під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

За результатами розгляду рапорту, листом від 01.03.2024 позивача було повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби з тих підстав, що доданий до рапорту висновок ЛКК не зумовлює виникнення підстав для звільнення з військової служби під час мобілізації.

На переконання ОСОБА_1 , вказана відмова є протиправною, оскільки наявність підстав для звільнення, а саме необхідність здійснення постійного догляду підтверджена висновком лікарсько-консультативної комісії КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кролевецької МР № 13/50 від 24.01.2024, у зв`язку з чим, позивач має право на звільнення з військової служби на підставі абз. 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, позивач зауважив на тому, що відмовляючи у звільненні на підставі абз. 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для відмови у звільненні на підставі абз. 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 240/7032/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, військова частина НОМЕР_1 у відзиві (а.с. 55-57) зазначила, що наданий позивачем разом з рапортом про звільнення з військової служби висновок лікарсько-консультативної комісії, не може бути підтвердженням наявності підстав для звільнення згідно з абз. 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки, з огляду на приписи Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009, Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008 та постанови КМУ «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу» № 413 від 12.06.2013, такою підставою є виключно висновок медико-соціальної експертної комісії.

Враховуючи ненадання ОСОБА_1 висновку медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , відповідач вважає оскаржувану відмову у звільненні з військової служби правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 26.06.2024 позивача зобов`язано надати інформацію щодо зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання (перебування).

Ухвалою суду від 09.08.2024справа № 240/7032/24 передана на розгляд Сумському окружному адміністративному суду.

Ухвалою суду від 09.10.2024 справа № 240/7032/24 прийнята до провадження судді Воловика С.В., розгляд справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Ухвалою суду від 14.10.2024, на підставі клопотання позивача, позовна заява в частині вимог про визнання протиправною відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання звільнити на підставі цієї норми, залишена без розгляду.

Ухвалою суду від 27.03.2024, позивача зобов`язано надати суду належним чином оформлені копії документів, поданих на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

Адвокат Скоробогатько В.Ю. 20.02.2024 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з листом № 10-п від 14.02.2024, у якому повідомляв про те, що до нього звернувся військовослужбовець ОСОБА_1 з приводу звільнення з військової служби, у зв`язку з чим просив розглянути рапорт останнього про звільнення на підставі абзаців 8, 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До вказаного листа додавались рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2024 з нотаріально завіреними копіями документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення.

Листом від 05.03.2024, військова частина НОМЕР_1 повідомила адвоката Скоробогатько В.Ю. про відсутність підстав для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі абз. 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки до рапорту від 14.02.2024 останній не долучив необхідні підтверджуючі документи, зокрема, висновок медико-соціальної експертної комісії.

Надаючи правову оцінку правовідносинам які виникли між сторонами, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992. (далі Закон № 2232-ХІІ)

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. (стаття 2 Закону № 2232-ХІІ)

Абзацом 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на день подання рапорту про звільнення) встановлено, що під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції яка діє станом на день розгляду справи), під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)

Так, абзацом 16 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Отже, факт загибелі близького родича військовослужбовця під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, є підставою для звільнення такого військовослужбовця з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

У цій справі судом встановлено, що у рапорті від 14.02.2024, ОСОБА_1 просив звільнити його як у зв`язку з необхідністю постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, та і у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 рідного брата ОСОБА_3 .

Розглянувши рапорт позивача про звільнення, відповідач вказав лише на відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на день подання рапорту), а про результати розгляду рапорту в частині звільнення з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на день подання рапорту), військова частина НОМЕР_1 не повідомила. Тобто, в цій частині рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2024 про звільнення з військової служби фактично залишився не розглянутим.

За таких обставин, суд робить висновок про невідповідність оскаржуваної бездіяльності критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та наявність підстав для задоволення позовних вимог про її протиправність.

Разом з цим, позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в цій частині рапорт відповідачем фактично не розглядався.

Таким чином, керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.02.2024 в частині звільнення з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на момент подання рапорту).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_4 ) від 14.02.2024 в частині звільнення з військової служби на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла станом на день подання рапорту).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик